ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 р. 	Справа № 520/1792/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д.,  м. Харків, повний текст складено 17.05.23  по справі № 520/1792/23 за позовом               ОСОБА_1 до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період 01.12.2019 по 31.08.2022 року в сумі 135687,44 грн; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 14099344) на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 135687,44 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 44 копійки.                  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішенням та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що оскільки його позовною вимогою було зазначено саме стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код СДРПОУ: 14099344), яке є державним органом, на його користь заборгованості з пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 135687,44 гривень 44 копійки, то відповідно судом першої інстанції грубо порушено ст. 1,  2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI. Зазначає, що  судом першої інстанції не взято до уваги, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 12.11.2019 по справі № 640/5248/19 було визнано протиправною та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649. Вважає, що порядок виплати пенсії, передбачений Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету1 Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 не може змінювати принцип обов`язковості судових рішень, та не може застосовуватися з метою визначення способу та порядку виплати пенсій, що перераховані особам на підставі судового рішення, що набрало законної сили. 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі № 520/20825/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, викладене у листі № 10359-16098/С-02/8- 2000/21 від 17.08.2021 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи. Держпром, 3 під.. 2 пов., м. Харків. 61022, код ЄДРПОУ 14099344) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) з 01.12.2019, на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про розмір грошового забезпечення № 100/29580 (вих. № 33/41-1865) від 08.07.2021 р., з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 454.00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код СДРПОУ 14099344).
Зазначене судове рішення частково виконано відповідачем в серпні 2022 року та здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача, на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про розмір грошового забезпечення № 100/29580 (вих. № 33/41-1865) від 08.07.2021 р.. з урахуванням раніше виплачених сум починаючи з вересня 2022 року.
Проте після зазначеного перерахунку пенсії, на виконання зазначеного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, суми пенсії починаючи з 01.12.2019 по 31.08.2022 залишаються не виплаченими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Зідно копії розрахунку заборгованості по виплаті пенсії позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.12.2022 (копія зазначеного документу додається до позовної заяви) загальна сума складає 135687,44 грн.
08.12.2022 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про причини невиплати заборгованості з пенсії.
28.12.2022  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивача, що виплата заборгованості з пенсії буде проведена згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1, а саме відповідно до Реєстру судових рішень, що ведеться органами ПФУ. Так в п. З вкачаної постанови КМУ від 22 серпня 2018 року № 649 зазначається шо боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі — реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника (п. 4 згаданої постанови КМУ від 22 серпня 2018 року № 649).
Не погоджуючись із бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі № 520/20825/21, дотримуючись Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не виплати належної ОСОБА_1 пенсії, за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 року в сумі 135687,44 грн. протиправною. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з такого.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
В абз. 1 пп.3.2 п.3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України   особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; 2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та, за наслідками розгляду вказаної заяви і встановлення протиправних рішень, дій чи бездіяльності - постановлення судом окремої ухвали в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення чи констатації його невиконання.
Колегія суддів звертає увагу, що вимоги про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних відносин позивач фактично не погоджується із діями відповідача, які пов`язані із виплатою йому пенсії, перерахованої на виконання рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі № 520/20825/21, тобто не погоджується із порядком виконання рішення суду (невиплатою заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду в сумі  135687,44 грн), при цьому звертається до суду з новим позовом.
Позивач, зазначаючи про протиправність дій відповідача при виконанні ним судових рішень, звернувся до суду з позовною заявою, в той час як положеннями ст. 382, 383 КАС України встановлено інший порядок вирішення такого питання, від так суд апеляційної інстанції вважає, що  позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.
При цьому, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019  у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019   у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019   у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20.
Щодо доводів заявника апеляційної скарги про безпісдтавність врахування вимог Порядку № 649, колегія суддів зазначає таке.
22.08.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Нормами пунктів 4, 5 Порядку №649, визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. 
Відповідач не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, а саме, згідно з Порядком №649 в порядку черговості, та після наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Суд першої інстанції врахував, що відповідач є територіальним органам виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку №649, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.
Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено шляхом викладення пункту 2 його резолютивної частини у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 залишено без змін.
Виходячи з наведеного, пункти 1 та 2 Постанови №649 втратили свою чинність починаючи з 22.07.2020.
Отже, суд апеляційної інстанції уважає, що у відповідача не було законних підстав для включення даної заборгованості до реєстру рішень на підставі вже нечинного Порядку № 649.
Разом із тим, виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень в першу чергу залежить від бюджетного фінансування, яке прямо залежить від економічного становища в країні та наявністю в Державному бюджеті Україні коштів на покриття заборгованості, що має бути виплачена за рахунок держави.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", а також рішеннями, які відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відтак, примусове виконання рішень, зокрема, судів, є виключно повноваженнями державної виконавчої служби, або, у певних випадках, приватних виконавців.
При цьому вирішення позовних вимог лежить в площині виконання судового рішення і має виконуватися відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", що не позбавляє права позивача оскаржувати дії державного виконавця.
Викладене додатково свідчить про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права.
Посилання заявника апеляційної скарги на Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.1012 №4901-VI є помилковим, оскільки норми цього Закону підлягають застосуванню у випадках коли відбувається стягнення коштів за рішенням суду, що здійснюється Державною казначейською службою України. У спірному випадку позивач не позбавлений прва звернутися до суду щодо виконання рішення суду про проведення перерахунку пенсії до органів примусового виконання рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" або ж застосувати правовий механізм судового контролю, що передбачений статтею 382, 383 КАС України.
Водночас звернення до суду з новим адміністративним позовом про стягнення коштів, які відповдіачем нараховано на виконання попереднього судового рішення, фактично    призводить ініціювання повторного судового провадження.
Колегія суддів ще раз наголошує на тому, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
В той же час, невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.               
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 по справі № 520/1792/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко