П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 р. Категорія 113020000	м. Одеса	Справа № 420/10993/23	
Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
час і місце ухвалення: 12:44, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І., 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
ДМСУ	ОСОБА_1 (довіреність; посвідчення)	
 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року по справі за позовом громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що вона на законних підставах знаходилась на території України, оскільки 01.09.2022 року отримала багаторазову візу в Україну строком до 01.03.2023 року. З метою отримання дозволу на імміграцію в Україну 10.02.2022 року вона звернулась до ГУ ДМС із відповідною заявою, за результатом розгляду якої відповідачем прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» - у зв`язку з поданням свідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів. Вказує, що нею не подавались неправдиві відомості чи підроблені документи, тому вважає прийняте ГУ ДМС рішення протиправним, невмотивованим, та таким, що прийняте не на підставі повної і всебічної перевірки, що зумовлює підстави для його скасування. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДМС України в Одеській області №51034300017878 від 18.01.2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Головне управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 від 10.02.2022 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що відповідь Управління Служби безпеки України в Одеській області № 65/1/3/4661 від 02.12.2022 не викликає сумнівів у ГУ ДМС в Одеській області, а отже мотивувальна складова прийнятого рішення має місце бути.
Отже, враховуючи вищевикладене та у відповідності до пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення № 51034300017878 від 18.01.2023 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Громадянкою Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що нею було подано до ГУ ДМС в Одеській області усі документи, передбачені законодавством і оскільки вона зацікавлена легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, та зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування на території України, позивачка змушена була звернутись за захистом своїх прав до суду, оскільки прийняття безмотивного рішення ДМС N951034300017878 від 18.01.2023 відносно неї позбавляє її права на обізнаність причин прийняття відносно неї негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Сирійської Арабської Республіки, паспорт № НОМЕР_1 (а.с.42-43).
Згідно свідоцтва про шлюб, видане владою Сирійської Арабської Республіки за №1653/1975 (а.с.57-59), 19.09.2021 року Шаріатським судом укладено шлюб між громадянами Сирії: позивачкою, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (паспорт № НОМЕР_2 (а.с.62-64)), якого 18.02.2020 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_3 (а.с.60).
ОСОБА_2 отримала разову візу в Україну строком дії з 05.01.2022 до 15.02.2022, на підставі чого перетнула Український кордон 30.01.2022 року з метою возз`єднання сім`ї (а.с.46).
10.02.2022 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ ДМС із заявою щодо надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» (а.с.39-40). 
Також, 10.02.2022 року ОСОБА_3 подано заяву компетентним органам, згідно якої він не заперечує проти імміграції в Україну його дружини ОСОБА_2 та гарантує фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму встановленого в Україні, в тому числі здійснювати фінансування її проживання, харчування, транспортних, медичних та інших витрат (а.с.65).
За результатом розгляду заяви позивачки начальником ГУ ДМС 18.01.2023 року затверджено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирії ОСОБА_4 , згідно якого відповіддю Управління СБУ в Одеській області від 02.12.2022 №65/1/3/4661 ОСОБА_2 на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну (ас.96).
На підставі висновку ГУ ДМС прийнято рішення №51034300017878 від 18.01.2023 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» (а.с.97). 
Вважаючи, що прийняте рішення №51034300017878 від 18.01.2023 порушує її права, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви позивачки про надання дозволу на імміграцію в Україну встановлено факт подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУДМС №51034300017878 від 18.01.2023 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та наявності підстав для його скасування.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затверджену постановою КМУ від 20.08.2014 року №360 (далі Положення про ДМСУ №360), ДМСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п.1).
ДМСУ відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8 п.4)
Пунктом 7 Положення встановлено, що ДМСУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні. 
Спірні правовідносини регламентовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI), Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі Закон №2491-III), Положенням про ДМСУ №360, Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26.12.2002 №1983 (далі Порядок №1983).   
Статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. 
Закон №3773-VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI в редакції від 29.12.2022 року, чинній на час прийняття спірного рішення 20.12.2022 року, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. 
Відповідно до преамбули Закону №2491-III цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.
У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; 
іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. 
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання. 
Возз`єднання сім`ї – в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України (п.3 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI).   
Згідно з ст.4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п.6 ч.1 ст.4 Закону №2491-III).   
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком №1983.
Відповідно до абз.5 п.п.2 п.2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції або є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.
Згідно п.12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у п.12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону №2491-III, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби. 
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абз.2 п.14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п.16 Порядку №1983). 
Згідно з п.19 Порядку №1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.
Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.
Відповідно до п.25 Порядку №1983 рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.
Таким чином прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. 
При цьому, Порядком №1983 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві про надання дозволу на імміграцію та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні. 
В свою чергу рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.
В межах спірних правовіносин на виконання Порядку №1983 документи, які були подані позивачкою для отримання дозволу на імміграцію, були перевірені ГУ ДМС, який приймав подані документи, перевіряв їх справжність та відповідність вимогам законодавства, та прийняв оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III.
З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки заяви про надання дозволу на імміграцію позивачки ГУ ДМС звернулось до УСБУ в Одеській області із запитом за вхід. №596нт від 26.05.2022, у якому просило здійснити перевірку щодо наявності або відсутності для отримання дозволу на імміграцію в Україну відносно, в тому числі, позивачки (а.с.82). 
02.12.2022 року УСБУ в Одеській області листом №65/1/3/4661 надано відповідь, але не відносно саме ОСОБА_2 , а загальну відповідь на 14 запитів ГУ ДМС, в тому числі на запит відносно позивачки. У відповіді УСБУ зазначено, що управлінням проведено перевірку іноземних громадян щодо наявності або відсутності для отримання дозволу на імміграцію в Україну, за результатами якої на підставі п.4 та п.6 ст.10 Закону №2491-III заперечують у наданні дозволу на імміграцію в Україну (а.с.86).
Оригінал запиту за вхід. №596нт від 26.05.2022 УСБУ в Одеській області повернуто запитувачу інформації - ГУ ДМС, на звороті якого зазначено наступне: «Стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну заперечуємо на підставі п.4 ст.10 Закону №2491-III» (а.с.83), що також не заперечується сторонами. 
Таким чином, у самій відповіді зазначено про заперечення на видачу дозволу на підставах п.4 та п.6 ст.10 Закону №2491-III, а при поверненні оригіналу запиту відносно ОСОБА_2 на ньому наявний запис щодо заперечень обміну посвідки лише за п.4 ст.10 Закону №2491-III.   
18.01.2023 року рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №51034300017878 позивачці відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III (а.с.97).   
За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Дослідивши оскаржуване рішення та документи, які стали підставою для його прийняття суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність прийнятого рішення та його скасування як прийнятого не на підставі законодавства, не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Підпунктом 4 частини першої статті 10 Закону №2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.
Однак, оскаржуване рішення від 18.01.2023 року №51034300017878 не містить відомостей про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачкою для отримання посвідки.
Між тим, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідь Управління Служби безпеки України в Одеській області № 65/1/3/4661 від 02.12.2022 не викликає сумнівів у ГУ ДМС в Одеській області, а отже мотивувальна складова прийнятого рішення має місце бути.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ГУ ДМС направило запит до УСБУ в Одеській області щодо отримання відповідної інформації. Однак, такої інформації відносно позивачки відповідь не містить. 
Пункт 14 Порядку №1983 стосується повноважень ГУ ДМС. Проте навідь якщо УСБУ в Одеській області не встановило наявності відомостей щодо підстав п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-III, що входить безпосередньо до його повноважень, але встановило під час перевірки наявність факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, така інформація повинна бути викладена у відповіді, оскільки вказана підстава повинна бути встановлена саме ГУ ДМС.
Проте, ні в оскаржуваному рішенні, ні під час розгляду справи у суді ГУ ДМС не навело конкретних підстав його прийняття.
Таким чином при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв без дотримання вимог ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач як компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про відмову у надання дозволу на імміграцію повинен був провести необхідну перевірку поданих документів та з`ясовувати у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. При необхідності направити повторний запит на адресу УСБУ в Одеській області.
Прийняття безмотивного рішення відносно позивачки позбавляє її права на обізнаність причин прийняття відносно неї негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.
Відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви позивачки про надання дозволу на імміграцію в Україну встановлено факт подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. 
Поряд з іншим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ч. 2  ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із  законом  і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Боррехаб проти Нідерландів» від 21.06.1988 та у справі «Каплан та інші проти Норвегії» від 24.07.2014 роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам ч. 2  ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 1 Конвенції вимагає від держав гарантувати права та свободи не лише громадянам, а кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією. Яскравими прикладами того, як цей принцип реалізується на практиці, можуть служити заяви, де мовиться про порушення права на сімейне життя у зв`язку з діями держави, спрямованими на депортацію з недоговірної держави особи, яка влаштувала життя з громадянином/громадянкою договірної держави, або на скасування даного цій особі дозволу на проживання
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 2340/2851/18, відмова у наданні дозволу на імміграцію в Україну за встановлених обставин, що були підставою для відмови у наданні дозволу, буде суперечити принципу пропорційності, передбаченому п. 8 ч. 2  ст. 2 КАС України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
У вказаній вище постанові Верховний Суд зазначив, що Відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої, доведеної у встановленому  законом  порядку, вини останнього.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення ГУДМС №51034300017878 від 18.01.2023 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну та наявності підстав для його скасування.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року по справі № 420/10993/23, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    
Повний текст Постанови складено – 31 жовтня 2023 року.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	С.Д. Домусчі    О.І. Шляхтицький