П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/11264/23 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:  Курко О. П. 

07 листопада 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
представника позивача: Сищука В.В.,       
представника відповідача: Котвіцької Д.С.,      

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням  Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6664/06-30-09-02/ НОМЕР_1 , №6665/06-30-09-02/2606900154, №6666/06-30-09-02/ НОМЕР_1 .
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з   Головного управління ДПС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ГУ ДПС у Житомирській області ГУ ДПС у Житомирській області на підставі ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України та наказу від 07.09.2022 року №1193-п проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, господарських одиниць ФОП ОСОБА_1 , що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 19.09.2022 №5835/06-30-09-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі – Закон №481/95-ВР) та п. 63.3 ст. 63 ПКУкраїни.
За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:
- №6663/06-30-09-02/ НОМЕР_1 від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 5 100,00 грн за порушення п.63.3 ст.63 ПК України (в частині неподання до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через, які проводиться діяльність за формою №20-ОПП (в кількості 5 одиниць));
- №6664/06-30-09-02/ НОМЕР_1 від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000,00 грн за порушення ст.15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального за перевіряємий період без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: АДРЕСА_3 );
- №6665/06-30-09-02/2606900154 від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000,00 грн. за порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального за перевіряємий період без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: АДРЕСА_4 );
- №6666/06-30-09-02/2606900154 від 27.10.2022, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000,00 грн. за порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР (в частині зберігання пального за перевіряємий період без наявності ліцензії на даний вид діяльності за адресою: АДРЕСА_5 ).
Не погоджуючись із даними рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 27.10.2022 №6666/06-30-09-02/2606900154 суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500 000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.
Крім того, абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень.
За змістом частин сьомої, восьмої, десятої, шістнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років, а річна плата на право зберігання пального становить 780 гривень.
Частинами тридцять другою, тридцять восьмою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону №481/95-ВР).
При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:
підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;
підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;
суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).
Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:
зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;
місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом, зокрема:
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.
Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:
а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним         підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);
б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;
в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.
Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.
Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.
Не є акцизним складом пересувним:
транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.
Колегія суддів зазначає, що інших виключень стосовно не отримання суб`єктами господарювання ліцензій на право зберігання пального норми Закону №481/95-ВР не містять.
Отже, Законом №481/95-ВР не встановлено, що суб`єкт господарювання має обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання дизельного пального лише при наявності у нього місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню "акцизного складу" та/або "акцизного складу пересувного". 
Як свідчать матеріали справи, посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області в ході перевірки встановлено, що позивач згідно первинних бухгалтерських документів та пояснень отримував скраплений газ на АЗС в газові балони ємністю 40 літрів кожен, який доставлявся в цех за адресою Житомирська область, Черняхівський район, с.Високе, вул. Ланге, 48. Отримане паливо зберігалося та використовувалося при термічній обробці гранітної продукції в цеху. Також на території цеху знаходиться та використовується вилковий дизельний навантажувач LINDE, який заправляється пальним за допомогою металевої каністри про що зазначає у своїй пояснювальній записці позивач від 15.09.2022.
Водночас, суд звертає увагу, що позивач не спростовує факт зберігання пального для потреб власного споживання, а лише зазначає, що зберігання дизельного пального, придбаного для власного використання, не підпадає під визначення "зберігання пального" і не вимагає ліцензування. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що в силу прямої норми ч.1 ст.15 Закону України №481/95-ВР зберігання пального дозволяється виключно за наявності ліцензії, отриманої на кожне місце зберігання.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.04.2022 у справі №380/764/21.
Відтак, винесене податкове повідомлення-рішення від 27.10.2022 №6666/06-30-09-02/2606900154 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Окрім того, судом встановлено, що позивач після проведення перевірки податковим органом 20.01.2022 року отримав ліцензію на право зберігання пального, що фактично свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 визнає на необхідності отримання вказаної ліцензії.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.
Щодо податкового повідомлення-рішення №6665/06-30-09-02/ НОМЕР_1 від 27.10.2022 суд зазначає наступне.                    
В ході перевірки було встановлено, шо згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 05 лютого 2022 №000000000150 позивач отримав дизельне паливо в об`ємі 2000 л за адресою: АДРЕСА_4 , тому за висновком контролюючого органу позивачем за даною адресою здійснювалось зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності.
Позивач стверджує, що зазначення вищевказаної адреси, як місце розвантаження є помилкою, яка допущенна відвантажувачем пального, оскільки це є адреса його реєстрації та проживання, будь-які місця зберігання пального за даною адресою відсутні.
Суд звертає увагу, що перевірка дотримання вимог Закону №481/95-ВР здійснюється податковими органами шляхом проведення фактичних перевірок, за результатами якої у випадку встановлення порушення норм цього Закону, складається акт перевірки, який згідно з усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Діяльність суб`єкта господарювання зі зберігання пального у місці, яке не підпадає під винятки, передбачені статтею 15 Закону №481/95-ВР та ПК України, без наявності відповідної ліцензії утворює склад правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 грн. Такі штрафні санкції застосовуються податковим органом у випадку виявлення під час проведення фактичної перевірки складу податкового правопорушення, передбаченого Законом №481/95-ВР, що має бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.
Під час розгляду справ, пов`язаних із притягненням суб`єктів господарювання до відповідальності за таке правопорушення, предметом доказування є саме підтвердження або спростування виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень вимог Закону №481/95-ВР, в якому має бути чітко зазначено, в чому полягає порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, яких саме норм та на підставі яких обставин ґрунтується цей висновок.
Водночас, в ході перевірки не було встановлено конкретного місця зберігання пального (його фізична наявність), мети придбання, обсягів споживання та обставини використання пального, тобто не встановлено складу податкового правопорушення, передбаченого Законом №481/95-ВР. 
Податковий орган при проведенні перевірки обмежився лише дослідженням факту придбання товариством пального та інформацією із товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 05.02.2022 №000000000150.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.10.2022 №6664/06-30-09-02/2606900154 суд зазначає наступне.
В ході перевірки встановлено, що позивач згідно первинних бухгалтерських документів та пояснень отримував скраплений газ на АЗС в газові балони ємністю 40 літрів кожен, який доставлявся в цех за адресою: АДРЕСА_5 . Отримане паливо зберігалося та використовувалося при термічній обробці гранітної продукції в цеху. Також на території цеху знаходиться та використовується вилковий дизельний навантажувач LINDE, який заправляється пальним за допомогою металевої каністри, тому за висновком контролюючого органу позивачем за даною адресою здійснювалось зберігання пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності.
Отже, обставини, встановлені в ході перевірки свідчать, що пальне використовувалось ФОП ОСОБА_1 для власних потреб, а загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального за адресою: АДРЕСА_5 не перевищує 200 кубічних метрів.
В ході перевірки не було досліджено обсяги отримання позивачем протягом календарного року пального та не встановлено, що ці обсяги перевищують 1000 кубічних метрів (1 000 000 л).
З огляду на викладене, місце зберігання пального за адресою: АДРЕСА_5 не відповідає визначенню “акцизного складу” та/або “акцизного складу пересувного”, наведеного у підпункті 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
За таких обставин, підстави вважати, що діяльність позивача за усіма наведеними адресами підпадає під визначення "зберігання пального", що підлягає ліцензуванню у розумінні Закону №481/95-ВР відсутні, відповідно, він не мав обов`язку отримувати ліцензії для здійснення такої діяльності.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх рішень, а тому податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6664/06-30-09-02/2606900154, №6665/06-30-09-02/2606900154 слід визнати протиправними та скасувати.
Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.      
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови. 
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6666/06-30-09-02/2606900154 та скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 ркоу в цій частині, судова колегія вважає за необхідним змінити розподіл судових витрат.
Таким чином, понесені скаржником судові витрати в сумі 10000 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.       
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6666/06-30-09-02/2606900154 та розподілу судових витрат.
Прийняти в цій частині нове рішення. Відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 27.10.2022 №6666/06-30-09-02/2606900154.
Стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10000 витрат по сплаті судового збору.
В решті - рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року залишити без змін.       

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 07 листопада 2023 року. 

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.