ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/4865/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року в адміністративній справі №160/4865/23 (головуючий суддя першої інстанції Ількова В.В.) за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 08.03.2023 року (згідно зі штампом на поштовому конверті) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року №Ф-270497-55;
Також просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він  є пенсіонером та отримує довічну пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 19.03.2012 року на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12.03.2012 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2469 та зареєстрував свою адвокатську діяльність в органах державної податкової служби. 09.02.2021 року рекомендованим листом №5193110755253 отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-270497-55 від 09.02.2020 року, відповідно до якого йому   необхідно   сплатити борг в сумі 24572,02 гривень. 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській   області про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2020 року                           №Ф-270497-55.   
Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. 
В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач зареєстрований як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) та відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 є платником єдиного внеску. Вказує, що станом на 23.03.2023 року в ІКП позивача по коду бюджетної класифікації (71040000) обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 27872,02 грн., а тому, на думку скаржника, при винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений законодавством. Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи і є таким, що підлягає скасуванню. Крім того, зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи. Вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції помилково стягнуто витрати на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 1000 грн. 
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Позивач  та  представник  відповідача  в  судове  засідання  не  прибули,  про  час, дату  та  місце  розгляду  справи  повідомлені  належним чином.
Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером з 30.04.2010 року та отримує довічну пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с.4-5).
На підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12.03.2012 року позивач 19.03.2012  року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2469   та   зареєстрував свою адвокатську діяльність в органах державної податкової служби (а.с.5 зв.бік-6).   
За даними інформаційної системи податкового органу позивач ОКПП   2533718730 перебуває на обліку в ГУ ДПС (Кам`янська ДПІ) у Дніпропетровській області з 22.03.2012 року  як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат).
В АІС «Податковий Блок» за даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації (71040000) позивачу були автоматично нараховані грошові зобов`язання з єдиного внеску на загальну суму 38888,74 грн., з урахуванням сплати 11016,72 грн. на 01.10.2021 року, а саме (а.с.32):
за 2017 рік - 8448,00 грн. по строку сплати 09.02.2018 року;
за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.04.2018 року;
за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.07.2018 року;
за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.10.2018 року;
за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 21.01.2019 року;
за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 19.04.2019 року;
за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн. тю строку сплати 19.07.2019 року;
за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 21.10.2019 року;
за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 20.01.2020 року;
за 1 квартал 2020 року - 2078,12 грн. по строку сплати 21.04.2020 року;
за 2 квартал 2020 року - 1039,06 грн. по строку сплати 20.07.2020 року;
за 3 квартал 2020 року - 3178,12 грн. по строку сплати 19.10.2020 року;
за 4 квартал 2020 року - 3300,00 грн. по строку сплати 19.01.2021 року.
Станом на 23.03.2023 року в ІКП адвоката Редьки С.М. по коду бюджетної класифікації (71040000) обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 27872,02 гривень. 
09 листопада 2020 року   відповідачем  складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-270497-55 на  загальну суму 24572,02 гривень, яку направлено рекомендованим поштовим повідомленням на адресу позивача та отримано останнім 09.02.2021 (а.с.7, 35). 
Позивач, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та незаконною, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що зважаючи на те, що на позивача поширюються пільги, закріплені ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, яка звільняє від сплати єдиного внеску всіх без виключення пенсіонерів за віком, договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не укладав, отже у  нього не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 24572,02 грн. є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, суд дійшов висновку, що  вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги, з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат, підлягали частковому задоволенню у розмірі  1000,00 гривень, відповідно. 

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України  в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом №2464-VI  та Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 (далі по тексту - Порядок №435).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - єдиний внесок) – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підпунктом  14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено поняття самозайнятої особи - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт  14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
За визначенням статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до п.5 ч.1  ст.4 Закону №2464-VI  платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п.2 ч.1  ст.7 Закону №2464-VI)
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведені норми кореспондуються з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №435, відповідно до змісту якого фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу.                       Звіт зазначеними особами не подається.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів зазначає, що фізичні особи-підприємці, звільняються від сплати єдиного внеску за себе за умови, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу з часу досягнення ними віку з якого призначається пенсія за віком або за умови якщо вони є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу - з моменту настання вказаних обставин.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі №805/2195/17-а.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, та не спростовано відповідачем, позивач заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не подавав, договір не укладався.
Крім того, посилання апелянта на те, що станом на 23.03.2023 року в ІКП позивача по коду бюджетної класифікації (71040000) обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 27872,02 грн., колегія суддів не приймає до уваги з огляду на відсутність у позивача обов`язку щодо сплати єдиного внеску.
Апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що на позивача поширюються пільги, закріплені ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, яка звільняє від сплати єдиного внеску всіх без виключення пенсіонерів за віком, договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не укладав, отже не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим оскаржувана   вимога   про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 24572,02 грн. є протиправною та   підлягає скасуванню.
Стосовно вирішення питання щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що понесені витрати позивача на правову допомогу адвоката не є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому присудив на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 1000,00 грн..
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року в адміністративній справі № 160/4865/23 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року в адміністративній справі № 160/4865/23 залишити без змін. 
            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.     

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко