КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/31653/22                                                                             Головуючий у І інстанції - Батрин О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/11343/2023                                 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
07 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів, - 
 
установив:
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києваіз позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,мотивуючи свої вимоги тим, щоміж ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту):
1) договір №SAMDN01000700740475 від 18 січня 2008 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 900000 Євро на строк до 18 січня 2009 року з правом автоматичної пролонгації;
2) договір №SAMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 250000 Євро з правом автоматичної пролонгації;
3) договір №SAMDNWFD0070085968300 від 03 березня 2014 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ» на суму 85000 Євро з правом автоматичної пролонгації;
4) договір №SAMDN01000733753792 від 13 березня 2013 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100000 Євро з правом автоматичної пролонгації. 03 жовтня 2013 року депозит ще поповнено на 110000 Євро. Загальна сума депозиту становить 210000 Євро;
5) договір №SAMDNWFD0070029132800 від 06 грудня 2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 220000 Євро з правом автоматичної пролонгації.
6) договір №SAMDN01000710629085 від 26 травня 2010 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100000 Євро з правом автоматичної пролонгації.
7) договір №SAMDN01000726774329 від 26 червня 2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 500000 Євро з правом автоматичної пролонгації.
8) договір №SAMDN01000723694026 від 15 лютого 2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 400000 доларів США з правом автоматичної пролонгації.
9) договір №SAMDN01000723694110 від 15 лютого 2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100000 доларів США з правом автоматичної пролонгації.
10) договір №SAMDNWFD0070038884700 від 18 грудня 2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 100000 доларів США з правом автоматичної пролонгації.
Внесення грошових коштів на передбачені договорами відповідні рахунки підтверджуються довідками про наявність у позивача відповідних рахунків в АТ КБ «Приватбанк» станом на 14 березня 2013 року та відповідними платіжними дорученнями.
ОСОБА_1   зазначає, що подані ним позови про стягнення грошових коштів із АТ КБ «ПриватБанк» на його користь задоволено, встановлено правомірність його вимоги про дострокове розірвання депозитних договорів, стягнено суми вкладів, відсотки відповідно до умов укладених договорів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, суму пені з моменту вимоги про дострокове розірвання до дати подання позову.
Зазначає, що факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та вказані зобов`язання продовжували існувати до моменту виконання рішення суду.
Просив суд, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь заборгованість за договорами банківських вкладів, а саме заборгованість 3% річних в розмірі 131310,57 Євро та 60922,62 доларів США та заборгованість по інфляційним втратам в розмірі 632115,61 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3% річних:
- за договором №SAMDN01000700740475 від 18 січня 2008 року за період з 09 листопада 2019 року по 24 червня 2020 року у розмірі 18170,72 Євро;
- за договором №SAMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року за період з 09 листопада 2019 року по 24 червня 2020 року у розмірі 4795,48 Євро;
- за договором №SAMDNWFD0070085968300 від 03 березня 2014 року за період з 09 листопада 2019 року по 24 червня 2020 року у розмірі 1599,86 Євро;
- за договором №SAMDN01000733753792 від 13 березня 2013 року за період з 09 листопада 2019 року по 08 листопада 2020 року у розмірі 6317,26 Євро;
- за договором №SAMDNWFD0070029132800 від 06 грудня 2013 року за період з 09 листопада 2019 року по 17 березня 2020 року у розмірі 2350,68 Євро;
- за договором №SAMDN01000710629085 від 26 травня 2010 року за період з 09 листопада 2019 року по 22 вересня 2022 року у розмірі 8621,91 Євро;
- за договором №SAMDN01000726774329 від 26 червня 2012 року за період з 09 листопада 2019 року по 22 вересня 2022 року у розмірі 43109,58 Євро;
- за договором №SAMDN01000723694026 від 15 лютого 2012 року за період з 09 листопада 2019 року по 22 вересня 2022 року у розмірі 34487,67 доларів США;
- за договором №SAMDN01000723694110 від 15 лютого 2012 року за період з 09 листопада 2019 року по 22 вересня2022 року у розмірі 8621,91 доларів США;
- за договором №SAMDNWFD0070038884700 від 18 грудня 2013 року за період з 09 листопада 2019 року по 23 червня 2020 року у розмірі 1873,97 доларів США.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 12405 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,АТ «КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року був укладений сторонами АТ «КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» у простій письмовій формі з дотриманням всіх належних та встановлених законодавством необхідних умов для укладання такого виду правочину.
Отримання згоди від Кредиторів (клієнтів Кримської філії АТ «КБ «ПриватБанк»), грошові кошти яких були переведені на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» відбулося  з повним дотриманням вимог чинного законодавства.
Згодаабо незгода Кредитора на переведення боргу є одностороннім волевиявленням Кредитора, направленим до первісного, нового чи обох боржників.
Зазначає, що у даному випадку мова йде не про дозвіл чи заборону на укладення договору переведення боргу, оскільки будь-яка особа вправі домовитися з іншою про виконання останньою певного зобов`язання перед своїм Кредитором.
Вказує, що згода Кредитора немає правовстановлювального значення при укладенні договору між боржниками (Первісним та Новим), оскільки для укладання такого договору потрібна лише домовленість двох сторін, визначення сторонами істотних умов договору та укладення договору у встановленій законом формі. 
Таким чином, згода Кредитора є однією з умов дійсності договору переведення боргу у відношенні лише одного з його наслідків (заміни боржника), але не є необхідним елементом самого договору про переведення боргу та не може впливати на ного недійсність в цілому.
До того ж, згода Кредитора на переведення боргу є юридичною дією, що може як передувати, так і слідувати за моментом переведення боргу, оскільки ЦК України прямо не передбачено право Кредитора надавати згоду на переведенняборгу виключно перед укладанням та виконанням правочину.
Разом з тим, вказує, що згода Кредитора, у тому числі яка надана/отримана шляхом вираження її через конклюдентні дії такого Кредитора (що є також юридичним фактом, що породжує цивільні правовідносини), до яких відноситься також і «мовчазна» згода, надана після укладання та виконання сторонами договору про переведення боргу - свідчить про досягнення ефекту переведення боргу і перебування Кредитора у зобов`язальному правовідношенні з Новим боржником.
Враховуючи вищевикладене, отримання згоди від Кредитора до моменту укладання договору про переведення боргу є лише логічним аспектом та не є «юридичновизначеним», тобто прямо встановленим Законом.
Відсутність письмової заяви Кредитора з викладенням своєї незгоди на переведення його грошових коштів Новому боржнику не може вважатися недосягненням сторонами наслідків переведення боргу, оскільки наявні інші форми поведінки Кредитора, які могли б свідчити про його ставлення до заміни боржника та переведення боргу.
Таким чином, розміщення Банком повідомлення від 30 січня 2015 року на офіційному сайті АТ «КБ «ПриватБанк» у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Кредиторів (клієнтів Кримської філії ПриватБанк) до 15 лютого 2015 року для подання
(надсилання) письмових заперечень (висловлення незгоди) щодо переведення боргу наTOB «ФК «Фінілон» було цілком правомірною юридичною дією Банку, якакореспондувалася з вимогами законодавства, а отримання Банком у такий спосіб згоди від Кредиторів було підтвердженням їх відношення до укладеного 17 листопада 2014 року правочинута досягненням ефекту переведення боргу за ним.
Отримання Банком «мовчазної» згоди від Кредитора шляхом не висловлення ним незгоди - є підтвердженням позитивного відношення Кредитора до укладеного правочину та є фактично досягненням відповідного ефекту переведення боргу наНового боржника.
Зазначає, що ТОВ «ФК «Фінілон» є тією особою, за рахунок якої можливо задовольнити вимоги позивача.
Вказує, що суд першої інстанції неправомірно при наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пред`явленням їх до неналежного відповідача, задовольнив частково вимоги позивача та стягнув кошти з особи, яка не повинна відповідати за зобов`язання.
На апеляційну скаргуОСОБА_1 подав відзив та зазначив, щодоговір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між АТ «КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» не має ніякого відношення до даної справи, оскільки позовні вимоги в даній справі обґрунтовані затягуванням строків виконання АТ «КБ «ПриватБанк» рішень суду.
В рішеннях суду, які набрали законної сили, встановлено, що зобов`язання по договорам банківських вкладів, укладених між ОСОБА_1 та АТ «КБ «ПриватБанк» повинно виконувати саме АТ «КБ «ПриватБанк», а не якась інша особа.
Наголошує, що АТ «КБ «ПриватБанк» прострочив виконання зобов`язань по депозитним договорам і рішеннях суду, а тому він звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.
Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник АТ «КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 просив відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, щоміж ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту):
1) договір №SAMDN01000700740475 від 18 січня 2008 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 900000 Євро на строк до 18 січня 2009 року з правом автоматичної пролонгації;
2) договір №SAMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 250000 Євро з правом автоматичної пролонгації;
3) договір №SAMDNWFD0070085968300 від 03 березня 2014 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ» на суму 85000 Євро з правом автоматичної пролонгації;
4) договір №SAMDN01000733753792 від 13 березня 2013 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100000 Євро з правом автоматичної пролонгації. 03 жовтня 2013 року депозит ще поповнено на 110000 Євро. Загальна сума депозиту становить 210000 Євро;
5) договір №SAMDNWFD0070029132800 від 06 грудня 2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 220000 Євро з правом автоматичної пролонгації.
6) договір №SAMDN01000710629085 від 26 травня 2010 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100000 Євро з правом автоматичної пролонгації.
7) договір №SAMDN01000726774329 від 26 червня 2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 500000 Євро з правом автоматичної пролонгації.
8) договір №SAMDN01000723694026 від 15 лютого 2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 400000 доларів США з правом автоматичної пролонгації.
9) договір №SAMDN01000723694110 від 15 лютого 2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100000 доларів США з правом автоматичної пролонгації.
10) договір №SAMDNWFD0070038884700 від 18 грудня 2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 100000 доларів США з правом автоматичної пролонгації.
ОСОБА_1 було подано позовні заяви про стягнення грошових коштівз АТ КБ «Приватбанк» за договорами банківського вкладу (депозиту).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року у справі № 57/14447/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором   №SAMDN01000700740475 від 18 січня2008  року суму вкладу  900000 євро, відсотки  224853,27  євро, 3% річних в розмірі 58884,15 євро, пеню 5989673,95 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 11 жовтня 2019 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року у справі №757/56287/18-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу №SАMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року у сумі 358414,09 євро, пеню у розмірі 2504595,96 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року змінено в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та судового збору. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року у сумі 328764,59 євро та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 8810 грн. В  іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року, рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року, в незміненій його частині, та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у справі №757/13192/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDNWFD0070085968300 від 03 березня 2014 року суму вкладу 85000 євро, відсотки  28773,70 євро, 3% річних в розмірі 5890,47 євро, пеню 766453,68 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів в частині стягнення пені змінено. Стягнуто з АТ КБ на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №SАMDNWFD0070085968300 від 03 березня 2014 року пеню у розмірі 1263112,75 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у справі №757/13189/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за договором   №SAMDN01000733753792  від 13 березня 2013 року суму вкладу  85000 євро , відсотки  50841,73 євро, 3% річних в розмірі 13504,57 євро, пеню 1354306,75 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 25 вересня 2019 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у справі №757/42043/18-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 220000 євро, відсотки у розмірі 57599,62 євро, три проценти річних у розмірі 9810,14 євро, пеню у розмірі 528 євро, а всього 287937,76 євро. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня2019 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 27 листопада 2018 року.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені передбаченої ЗУ «Про захист прав споживачів» змінено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за договором від 06 грудня 2013 року у розмірі 100000  грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишено без змін.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у справі №757/19/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ на користь ОСОБА_1 кошти по договору №SAMDN01000710629085 від 26 травня 2010 року в розмірі 569614,58 Євро, з яких: 300000 Євро - сума вкладу за договором банківського вкладу; 101278,86 Євро - відсотки по договору; 18335,72 Євро - три відсотки річних; 150000 Євро - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 22 травня 2019 року.
Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року рішення  Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, та резолютивну частину в частині стягнення пені, передбаченої ЗУ «Про захист прав споживачів», зменшено її розмір з 150000євро до 100000 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у справі №757/13186/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти по договору від 26 червня 2012 року №SAMDN01000726774329 в розмірі 657441,46 Євро та 7430075 грн., з яких: 500000Євро - сума вкладу за договором банківського вкладу, 125079,16 Євро - відсотки по договору, 32362,30 Євро - три відсотки річних, 7430075грн. - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 29 жовтня2019 року.
Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року змінено у частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» №SAMDN01000726774329 від 26 червня 2012 року, зменшено її розмір до 500000 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року у справі №757/20428/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 15 лютого 2012 року №SAMDN01000723694026 в розмірі 503947,16 доларів США, з яких сума вкладу - 400000доларів США, сума відсотків - 103947,16 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 27747,27 доларів США, пеню в розмірі 5370780грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 17 лютого 2020 року.
Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року змінено, шляхом викладення мотивувальної частини судових рішень в редакції цієї постанови. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року змінено в резолютивній частині, шляхом зменшення розміру стягнутої із  АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені за договором від 15 лютого 2012 року №SAMDN01000723694026  (вклад «Депозит VIP») з 5370780 грн. до 500000грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року у справі №757/18534/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 15 лютого 2012 року №SAMDN01000723694110 в розмірі 125986,42 доларів США, з яких сума вкладу - 100000доларів США, сума відсотків - 25986,42 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 6802,22 доларів США, пеню в розмірі 1332 205грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва  від 17 лютого 2020 року - змінено, зменшено суму стягнення пені за договором банківського вкладу №SAMDN01000723694110 від 15 лютого 2012 року з 13205 грн. до 100000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, з урахуванням змін, внесених в ході апеляційного перегляду справи, та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року залишено без змін. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у справі №757/23/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти по договору №SAMDNWFD0070038884700 від 18 грудня 2013 року в розмірі - 100000доларів США - сума вкладу за договором банківського вкладу; 29019,27 доларів США - відсотки по договору; 5895,24 доларів США - три відсотки річних; 50000доларів США - пеня.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти по договору №SAMDNWFD0070085938100 від 03 березня 2014 року в розмірі - 85000доларів США - сума вкладу за договором банківського вкладу; 28925,68 доларів США - відсотки по договору; 5205,60 доларів США - три відсотки річних; 42500 доларів США - пеня.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року в частині стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню по договору №SAMDNWFD0070038884700 від 18 грудня 2013 року в розмірі 714164,23 грн.  Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню по договору №SAMDNWFD0070085938100 від 03 березня 2014 року в розмірі 711860,98 грн.В іншій частині рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 травня 2019 року залишити без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судами встановлено, що внесення грошових коштів на передбачені договорами відповідні рахунки підтверджуються довідками про наявність у позивача відповідних рахунків в АТ КБ «Приватбанк» та відповідними платіжними дорученнями.
Суд першої інстанції зазначає, що позови про стягнення грошових коштів із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 задоволено, встановлено правомірність вимоги позивача про дострокове розірвання депозитних договорів, стягнено суми вкладів, відсотки відповідно до умов укладених договорів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, суму пені з моменту вимоги про дострокове розірвання до дати подання позову.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та вказані зобов`язання продовжували існувати до моменту виконання рішення суду.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України).
Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). 
За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.
У ч. 1 ст. 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Після припинення між сторонами договірних правовідносин, зокрема, внаслідок дострокового розірвання договорів, інтереси позивача як вкладника підлягають захисту на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що: «після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. 
Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки АТ «КБ «ПриватБанк» прострочив виконання зобов`язання по договорам банківських вкладів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» трьох відсотків річних від простроченої суми, розрахованих в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності до моменту виконання рішень суду, враховуючи, що у вказані періоди зобов`язання було невиконане та продовжувало існувати до моменту виконання відповідного рішення суду.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами, оскільки суду не надано доказів, а саме письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «Приватбанк» у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язанні.
Колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в частині позовних вимог,про стягнення з відповідача інфляційних втрат, оскільки за договорами, що укладені сторонами, предметом яких є іноземна валюта інфляційні втрати стягненню не підлягають.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2023 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -    
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року залишити без змін.   
Поновити дію рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 15 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                               Т.О. Писана