П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/22114/23	

Категорія: 108020000                                                            Головуючий в 1 інстанції:  Харченко Ю. В.
                                                                                                Місце ухвалення:  м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів             –  Бітова А. І.
                                –  Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства “Захід” на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року по справі за позовом Приватного підприємства “Захід” до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПП “Захід” звернулося до суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просило:
визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500370/2023/000040 від 17.02.2023 року; 
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA500370/2023/000016/1 від 18.02.2023 року; визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500370/2023/000044 від 18.02.2023 року. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року адміністративний позов Приватного підприємства “Захід” до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, - повернуто позивачеві.
Повернуто з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства “Захід”  сплачений судовий збір у сумі 21 758 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) грн. 20 коп.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ПП «Захід» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом вказано, що КАС України  не містить застережень щодо неможливості надання ордеру, як доказу повноважень адвоката діяти від імені сторони у справі. Апелянт доводить, що форма та зміст ордеру повністю відповідають  Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Крім того, апелянт зазначає, що законодавством не заборонено подання копії ордеру до позовної заяви. Вказує, що згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. А тому, апелянт посилається на помилковість застосування судом першої інстанції приписів пункту 3 частини 4  статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, та як наслідок повернення позовної заяви.
Згідно ч.ч. 1, 2  ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої  статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву зазначив, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом одного з документів, зазначених у ч. 1  ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у тому числі оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді на підставі відповідного договору.
Перевіривши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Специфіка представництва в адміністративному судочинстві зумовлена його публічно-правовим та офіційним характером і визначена відповідними нормами  КАС України.
  Відповідно до пункту 3 частини 4  статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Частиною 1 статті  55, частиною 1 статті  57, частиною 4 статті  59 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою  статті 266 цього Кодексу. Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до    Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Частиною 1, 2  статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3)    ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
  Згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 р. № 36, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
  Зі змісту частини четвертої  статті 59 КАС України, частин першої, другої  статті 26 Закону № 5076-VI  випливає, що повноваження адвоката як представника можуть підтверджуються, зокрема ордером, форма та зміст якого встановлені  Законом №5076-VI  та Положенням №36.
Системний аналіз викладених положень чинного законодавства дозволяє зробити висновок про те, що ордер є самостійним (окремим) документом, що підтверджує повноваження адвоката як представника, юридичне значення якого не залежить від подання адвокатом разом з ним договору про надання правничої допомоги, його копії, витягу тощо.
  Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №9901/736/18 (провадження №11-989заі18).
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідь на запитання чи є копія ордеру, у розумінні частини четвертої  статті 59 КАС України, належним документом, що підтверджує повноваження адвоката як представника сторони, Велика Палата Верховного Суду надала у постанові від 01 липня 2020 року у справі №320/5420/18 (провадження №11-706апп19).
  Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду Закон №5076-VI не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.
За висновками Великої Палати Верховного Суду порядок засвідчення копії ордеру деталізовано в рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04 серпня 2017 року №162, відповідно до якого відмітка про посвідчення копії ордера на надання правової допомоги має складатися зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису адвоката (або керівника адвокатського об`єднання/ адвокатського бюро, у випадку якщо ордер видається адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро), який засвідчує копію, його ініціалів і прізвища, а також дати засвідчення копії.
Аналогічна правова позиція висловлена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року по справі №320/5420/18 (11-706апп19), Касаційним адміністративним судом Верховного суду в постанові від 26 травня 2021 року по справі №826/11795/18 (К/9901/26572/19).
  Наданий до позовної заяви ордер містить всі обов`язкові реквізити та має застереження, що «Договором про надання правової (правничої) допомоги    повноваження адвоката не обмежуються».
Вищезазначені обставини свідчать про помилковість застосування судом першої інстанції приписів пункту 3 частини 4  статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України  і повернення позовної заяви позивачу.
Відповідно до ч. 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
В силу  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
Також Європейським судом з прав людини зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", №35787/03, п. 29).
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.
Згідно із частиною 3  статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
  Відповідно до  статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, у зв`язку з порушенням норм права та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу   Приватного підприємства «Захід» задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року про повернення позовної заяви скасувати, а справу та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови складено та підписано 24 жовтня 2023 року. 

Головуючий суддя:                                                                                О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                    А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                    І. Г. Ступакова