ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року	Львів	Справа № 140/7228/21 пров. № А/857/17514/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцької міської ради на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року в справі №140/7228/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Ксензюк А.Я.,
час ухвалення рішення – 07.09.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Луцької міської ради (далі – відповідач), в якому просила визнання протиправним рішення відповідача від 23.06.2021 №13/57 та зобов`язання вчинити дії, надавши дозвіл на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га., на заяву від 06.03.2020 та у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Луцької міської ради від 23 червня 2021 року №13/57 «Про відмову громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в с. Озерце Луцького району Волинської області».
Зобов`язано Луцьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га за її заявою від 06 березня 2020 року.
Згадане вище рішення набрало законної сили 21 червня 2022 року.
Надалі, Луцька міська рада звернулася до суду першої інстанції із заявою про відстрочення виконання судового рішення у цій справі до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року в задоволенні заяви Луцької міської ради про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.
Не погоджуючись з такою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що набрав чинності Закон України від 24.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», яким внесено зміни до Перехідних положень Земельного Кодексу України, доповнено пунктом 27, яким передбачено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. 
Твердить відповідача, що на час воєнного стану не може виконати рішення суду у зобов`язальній частині, оскільки законодавцем були встановлені обмеження на розпорядження земельними ділянками комунальної власності та визначено особливості регулювання земельних відносин в період воєнного стану.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним.  Просить оскаржувану відповідачем ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1,3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення судового контролю в адміністративній справі № 140/7228/21, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Колегія суддів зазначає, що ключовим у цій справі є застосування приписів підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до яких, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, серед яких безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, як підстави для відстрочення виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із  ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до  статті 378  КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3  ст. 378 КАС України).
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4  ст.378 КАС України).
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови (ч. 5  ст. 378 КАС України).
Колегія суддів зауважує, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 2а/0570/6531/2011.
При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення. (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30.01.2020 року у справі №819/150/17).
Загальновідомою є обставина введення Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022  з 5:30 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Воєнний стан триває і станом на час апеляційного перегляду.
Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до  Земельного кодексу України.
Вказаним законом розділ X "Перехідні положення"  Земельного кодексу України  доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням особливостей, визначених, зокрема, у підпункті 5 пункту 27, де вказано, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації під час дії воєнного стану  забороняється.
Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена Законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності та надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель.
Як встановлено зі змісту резолютивної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Луцької міської ради від 23 червня 2021 року №13/57 «Про відмову громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в с. Озерце Луцького району Волинської області».
Зобов`язано Луцьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га за її заявою від 06 березня 2020 року.
Згадане вище рішення набрало законної сили 21 червня 2022 року.
Оцінюючи доводи заяви про відстрочення виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції наголошує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" доповнено розділ Х Перехідних положень Земельного Кодексу України пунктом 27, підпункт 5 якого передбачав, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Однак тлумачення вказаної норми, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що така заборона не поширюється на випадки виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Зазначена правова позиція адміністративного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 27 липня 2023 року в справі № 392/856/22, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” враховується судом під час вирішення наведеного спору. 
Водночас суд вважає такий підхід до тлумачення та застосування Закону №2145-IX у цій конкретній справі цілком виправданим також з наступних мотивів.
Судовим розглядом встановлено, що від дати звернення позивача до органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га (06.03.2020) минуло два роки шість місяців. 
Рішення суду, яким боржника зобов`язано надати позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою, не виконується з дати набрання ним законної сили (03.12.2021) вже один рік дев`ять місяці. Від дати набрання рішенням суду законної сили до дати набрання чинності Законом № 2145-IX минуло чотири місяці. Будь-яких пояснень щодо причин невиконання рішення суду впродовж такого тривалого періоду часу від боржника не надійшло. 
Колегія суддів визнає слушними доводи суду першої інстанції про те, що після спливу такого тривалого періоду, впродовж якого рішення суду не виконувалося без будь-яких поважних причин, подальше відстрочення його виконання боржником на невизначений термін (до завершення воєнного стану в Україні) позбавить судовий захист прав позивача не лише ефективності, а й сенсу, а конституційна засада обов`язковості виконання рішення суду в такий спосіб буде нівельована.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а отже, і підстав для задоволення заяви Луцької міської ради про відстрочення виконання судового рішення, тому в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року в справі 140/7228/21 слід відмовити.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Луцької міської ради слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року в справі №140/7228/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року.