Номер провадження: 22-ц/813/3744/23 
Справа № 505/788/20
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                         Назарової М.В.,
суддів:                                         Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря            Пухи А.М.,
учасники справи: позивачка – ОСОБА_1 , відповідач – Подільська міська рада Подільського району Одеської області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника  ОСОБА_2 
на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2022 року, ухваленого Котовським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Івінського О.О. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права на пай,

                                       в с т а н о в и в:

У березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила та який мотивувала тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В 1972 році ОСОБА_3 був прийнятий в члени колгоспу «ім. Леніна», а після реорганізації колгоспу «ім. Леніна» - в колективне сільськогосподарське підприємство «ім. Леніна». 
На час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. Леніна» - 20 серпня 1997 року – батько позивачки ОСОБА_3 був членом КСП та працював робочим, однак, помилково не був внесений до списку КСП «ім. Леніна», та сертифікат на земельну частку (пай) він не отримував. 
Посилаючись як на правову підставу своїх вимог на ст. 321 ЦК України, ст.. 25 ЗК України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указ Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указ Президента від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та на те, що її батько має право на отримання земельного паю, позивачка просила суд визнати за її батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) в розмірі 5582,5 в умовних кадастрових гектарах, із земель колективної власності колишнього КСП «ім. Леніна» на території бувшої Липецької сільської Ради Подільського району Одеської області, як члену колишнього КСП «ім. Леніна».
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 квітня 2021 року замінено відповідача Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області на належного відповідача - Подільську міську раду Одеської області.
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про визнання права на пай відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що право ОСОБА_3 на відповідну земельну частку (пай) є недоведеним, а тому вимоги позивачки є безпідставними та задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника  ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Скаржник посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст. 22,23 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, пункт 2 Указу Президента від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», не дослідив та не дав оцінку тому факту, що батько станом на 1997 рік, коли КСП отримало державний акт на землю, був членом КСП, а відсутність запису про трудодні за 1995-1996 року пояснюється тим, що в КСП просто не було роботи, і таки записи є у всіх членів КСП, відомостей про його звільнення немає. Тому батько позивачки як член КСП мав право на земельний пай, а судом таке не враховано та неправильно вирішенено справу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Осокін С.Ю. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом.
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.
У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку.
Згідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 16.09.1982, актовий запис № 41, зроблений виконкомом Липецької сільської Ради Котовського району Одеської області (а.с. 16).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 61 років в с. Липецьке Подільського району Одеської області, актовий запис № 1059 (а.с. 15).
На час смерті ОСОБА_3 його донька – позивачка ОСОБА_1 – була зареєстрована з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Згідно з копією трудової книжки колгоспника  ОСОБА_3 № 141, в 1972 році ОСОБА_3  був прийнятий на роботу в колгосп «ім. Леніна» с. Липецьке, Котовського району (теперішня назва Подільського) Одеської області, робочим (а.с. 18-19).
Згідно архівної довідки про реорганізацію за вих. № 129/16-27 від 13.03.2020, в документах архівного фонду № 46-Т, опис 1-о/с «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» с. Липецьке Подільського (Котовського району) Одеської області значиться про його реорганізацію, а саме: колгосп ім. Леніна було перейменовано в КСП ім. Леніна в 1997 році (прот. № 1 від 07.03.1997), а КСП «ім. Леніна реформовано в 2000 році в ТОВ «АФ «Темп» (пр.1 від 08.02.2000), яке було правонаступником КСП ім. Леніна (підстава: історична довідка фонду № 46-Т) (а.с.22). 
Згідно архівної довідки про стаж начальника трудового архіву за вих. № 128/16-27 від 13.03.2020, в документах архівного фонду № 46-Т, опис 1-о/с «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» с. Липецьке Подільського (Котовського району) Одеської області у книгах обліку стажу колгоспників значиться прізвище « ОСОБА_3 » (рос. – так у тексті) та нарахування йому вихододнів за такі роки, а саме: 1972- 8 вихододнів; 1973 – 72 вихододні; 1974 – 69 вихододнів; 1975- 24 вихододні; 1976 – прочерк; 1977 – 187 вихододнів; 1978 – 289 вихододнів; 1979 – 276 вихододнів; 1980 – 295 вихододнів; 1981 – 267 вихододнів; 1982 – 314 вихододнів; 1983 – 279 вихододнів; 1984 – 314 вихододнів; 1985 – 298 вихододнів; 1986 – 284 вихододнів; 1987 – 347 вихододнів; 1988 – 263 вихододнів; 1989 – 289 вихододнів; 1990 – 175 вихододнів; 1991 – прочерк; 1992 – 71 вихододень; 1993 – прочерк; 1994 – 220 вихододнів; 1995-1996 – прочерк; 1997 – 58 вихододнів; 1998 – прочерк; 1999 – 55 вихододнів; 2000 – 44 вихододні; 2001 – 49 вихододнів; 2002 – 7 вихододнів; 2003 – 10 вихододнів; 2004 – 37 вихододнів (а.с. 21).
Відповідно до рішення VI сесії ХХІІ скликання Липецької сільської Ради від 04 квітня 1997 року № VI-ХХІІ КСП «ім. Леніна» Котовського району Одеської області 20 серпня 1997 року було видано Державний акт серії ОД-14-019 на право колективної власності на землю, згідно якого у колективну власність передано 5582,5 гектарів землі в межах згідно з планом (а.с. 8, 9).
Згідно додатку № 1 до Державного акту ОД-14-019 зазначений список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, які мають право на земельну частку (пай), в переліку яких ОСОБА_3 не значиться (а.с. 9-10).
Встановивши, що за життя ОСОБА_3 не набув права на земельну частку (пай), яке просила визнати за ним позивач як спадкоємиця за законом, суд зробив обґрунтований та законний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Висновок суду, що позивачкою підтверджено лише факт трудових відносин батька позивачки з КСП «ім. Леніна», але доказів його членства у вказаному КСП, що давало б йому право бути включеним до додатку до державного акта на право колективної власності на землю, не надано, не призвів до неправильного вирішення справи, оскільки визначальним для такого є саме правильне застосування пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та зроблений на підставі такого висновок про те, що якщо громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до зазначеного списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, а у разі недосягнення згоди - спір вирішується в судовому порядку. У такому випадку особа має право звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
А батько позивачки як спадкодавець вказане право за життя не реалізував.
Суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а також узгоджуює зі сталою практикою Верховного Суду при вирішенні спірних правовідносинах, зокрема, аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 283/187/19, від 03 червня 2020 року у справі № 748/1379/18, від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 538/302/19-ц.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, що полягають у тому, що судом було проігноровано всі вищенаведені закони та підзаконні акти, що регулюють виниклі спірні правовідносини, спростовуються змістом оскаржуваного рішення, в якому вірно та повно застосовано все перелічене.
Доводи апеляційної скарги, які фактично є підставами позову, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника   ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 01 грудня 2023 року.

Головуючий                                                        М.В. Назарова

Судді:                                                                В.А. Коновалова

                                                                       В.В. Кострицький