ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 листопада 2023 року           справа №200/1477/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 р. у справі № 200/1477/23 (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:  

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування і виплати заборгованості зі щомісячних страхових виплат за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”; зобов`язати здійснити нарахування і виплату заборгованості зі щомісячних страхових виплат за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач страхових виплат, однак відповідач всупереч вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” не здійснив йому страхові виплати за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся   до суду з даним позовом. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 р. у справі № 200/1477/23 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року на рахунок, відкритий у ПАТ “Державний ощадний банк України”.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за наявними даними позивач перебував на обліку у Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати з листопада 2021 року по грудень 2022 року згідно постанов від 10.12.2021 № 14018/165820/2448/20, від 10.12.2021 №14018/165820/677/21, від 06.03.2022 № 14018/165820/677/23.                                                                                                     Позивач або його представник у період з березня 2014 року по листопад 2021 року включно із заявою про продовження щомісячних страхових виплат до будь-яких відділень Фонду не зверталися, у зв`язку з чим нарахування страхових виплат не проводилось.  
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.        
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.12.2022 № 6327-5002461001.
Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.
З 01.06.2001 позивач знаходився на постійному обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Шахтарськ Донецької області.
За висновком МСЕК від 30 листопада 1995 року серії МСЕ № 233465 позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності – безстроково.
З листопада 2021 року позивач перебував на обліку у Краматорському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати згідно постанов від 10.12.2021  № 14018/165820/2448/20, від 10.12.2021 № 14018/165820/677/21, від 06.03.2022 №14018/165820/677/23.
На звернення позивача від 28.10.2022 щодо виплати заборгованості зі страхових виплат потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з травня 2014 по листопад 2021 року Краматорський міський відділ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом від 23.02.2021 повідомив, що на виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 № 50 “Про затвердження структурних органів Фонду” та наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 26.10.2017 № 272 діяльність відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Куйбишевському районі міста Донецька та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Шахтарськ Донецької області припинено, виконання статутних завдань передано Дружківському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькі області та Маріупольському міському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькі області. Крім того, зазначено, що позивач перебуває на обліку та отримує страхові виплати з грудня 2021 року.
На адвокатський запит від 16.02.2023 щодо надання інформації про нараховану та невиплачену суму заборгованості страхової виплати потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з травня 2014 року по листопад 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом від 05.12.2022 вих. № 04-02-516 повідомило, що з 01 січня 2023 року набула чинності нова редакція Закону України від 23.09.1999 № 1105 “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, відповідно до якої уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку на виробництві визначено Пенсійний фонд України. В свою чергу Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Таким чином, на даний час вирішення питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат не належить до компетенції управління. Зазначене також унеможливлює надання розрахунків страхових виплат, оскільки управлінням на виконання п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1323 “Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням” особові справи потерпілих (членів їхніх сімей), бази даних, носії інформації та програмне забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат потерпілим на виробництві передано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.  
На звернення позивача щодо надання інформації про нараховану та невиплачену суму заборгованості зі страхової виплати потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з травня 2014 по листопад 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 14.02.2023 повідомило, що відповідно до пункту 2 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 23.09.1999 “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” № 105-ХІV (в редакції, чинній на 01.01.2023) фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовані шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України. Встановлено, що згідно інформації Краматорського відділення Фонду соціального страхування в листопаді 2021 року позивач звернувся за отриманням страхових виплат як внутрішньо переміщена особа. Нарахування страхових виплат здійснюється з 01.11.2021 по теперішній час на обраний позивачем особовий рахунок, відкритий в уповноваженому банку АТ “Ощадбанк”.
Доказів нарахування та виплати позивачу щомісячної страхової виплати за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року суду не надано.
Фактично позивачу відмовлено у виплаті страхових виплат за минулий період.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
01.01.2023 набув чинності Закон України від 3 вересня 1999 року №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (надалі  - Закон №1105-XIV), викладений в новій редакції.
Відповідно до ст. 4 Закону № 1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку на виробництві є Пенсійний фонд України.
В свою чергу Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.
Наразі належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.
Спірним питанням даної справи є правомірність припинення страхових виплат позивачу та відмови у їх виплаті за період з  травня 2014 року по листопад 2021 року.
Статтею 3 Конституції України гарантовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Положеннями статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV). 
Положеннями статті 3 Закону № 1105-XIV визначено принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Частиною першою статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:
1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV).
Виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України  “Про оплату праці”  (частина четверта, сьома статті 47 Закону № 1105-XIV).
Відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Суд зазначає, що відповідно до частин п`ятої, шостої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них; страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Суд зазначає, що позивачу встановлена втрата працездатності безстроково, що підтверджується довідкою № 047588 Серія 2-18 АИ про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, тому в даному випадку відсутні підстави для невиплати раніше призначених щомісячних страхових виплат. Вказане жодним чином не спростовується відповідачем.
На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ненарахування та невиплата належних позивачу страхових виплат у період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року є протиправною, оскільки не відповідає зазначеним критеріям правомірності.
Крім того, відповідач, не здійснивши страхові виплати за відсутності передбачених законами України підстав, порушив право позивача на їх отримання. При цьому, зазначене право є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення.
Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Відповідно до положень Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності  держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті  1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. В порядку статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що виключає додаткові обмеження для внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Стаття 2 Закону України  “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”  передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно зі статтею 3 Закону України  “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місце проживання фізичної особи - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина шоста статті 29 Цивільного кодексу України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.
Враховуючи викладене, суд вважає доцільним застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові по справі № 243/3505/16-ц від 20.09.2018, в яких зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 № 6-51цс17, та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України  “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”).
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 26.06.2014 у справі  “Суханов та Ільченко проти України”  (заяви № 68385/10 та 71378/10, пункт 52 рішення), а також в рішенні від 19.06.2012 у справі  “Хонякіна проти Грузії”  (Khoniakinav.Georgia, заява №17767/08, пункт 72 рішення) зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Оскільки наявними матеріалами справи підтверджено ненарахування та невиплату позивачу заборгованості зі страхових виплат у період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року, є підстави вважати, що бездіяльність відповідача є протиправною, адже суб`єкт владних повноважень діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без дотримання правил статті 2 КАС України.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов висновку, що саме бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо ненарахування і невиплати позивачеві страхових виплат за спірний минулий період була протиправною, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2021 року та виплатити виниклу заборгованість зі щомісячних страхових виплат на рахунок, відкритий у ПАТ  “Державний ощадний банк України”.
Суд зазначає, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є правонаступником всіх прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області і позивач після цього звертався до відповідача зі спірного питання і йому було відмовлено у нарахуванні і виплаті страхових виплат за спірний період часу, тому саме бездіяльність пенсійного органу суд першої інстанції визнав протиправною та зобов`язав вчинити певні дії.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 р. у справі № 200/1477/23 - залишити без задоволення.                                                                               
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 р. у справі № 200/1477/23 - залишити без змін.                                                                                           
Повне судове рішення складено 21 листопада 2023 року.                        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко