ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року	Львів	Справа № 380/4675/23 пров. № А/857/13327/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В, 
суддя                                                     Запотічний І.І.     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 22 червня 2023 року (головуючий суддя Москаль Р.М., м.Львів) у справі №380/4675/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
В С Т А Н О В И В :
13.03.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив:  визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення з ОСОБА_1 на час його звільнення 03.08.2020 повного розрахунку при звільненні, зокрема невиплати грошової компенсації за невикористані 690 днів щорічної чергової та додаткової відпустки; зобов`язати та стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 03.08.2020 за період з 04.08.2020 по 15.06.2022 включно, тобто по день фактичного розрахунку з розрахунку 1152,76 грн. за кожен робочий день.
Позов обґрунтовує тим, що 03.08.2020 наказом начальника ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Не погоджуючись із своїм звільненням позивач звернувся із позовом до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/7046/20 від 17.02.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд визнав протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.08.2020 №235 о/с “По особовому складу” в частині звільнення з 03 серпня 2020 року зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області та поновив ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області з 04.08.2020. Також, стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. За результатом апеляційного провадження Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15.06.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №380/704/20 в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів - скасував та ухвалив в цій частині постанову; стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 160894 гривні 80 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Наказом начальника ГУНП у Львівській області №178 о/с від 24.05.2021 ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу. У зв`язку із невиплатою ГУНП у Львівській області грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 690 днів щорічних та додаткових відпусток позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/10796/21 від 14.03.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд серед іншого визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік та зобов`язав Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції. Позивач зазначає, що 16.06.2022, на виконання рішення суду у справі №380/10796/21 від 14.03.2022, на його картковий рахунок від ГУНП у Львівській області надійшли кошти в сумі 280847,92 грн. з коментарем «Зарплата», із вирахуванням податків та зборів (всього нараховано 348879,40 грн.). Позивач зазначає, що належний розрахунок належних йому при звільненні сум (03.08.2020) був проведений лише 16.06.2022. Вважає, що період з 04.08.2020 по 16.06.2022 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи (469 робочих дні), просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 540644,44 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 156673 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят три) гривні 90 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги послався на те, що сума вимушеного прогулу позивачу виплачена вчасно та у повному обсязі. Вважає, що зазначена представником позивача сума відшкодування у розмірі 540 644 грн 44 коп, а також задоволена судом першої інстанції сума 156 673 грн 90 коп є необгрунтованою та безпідставною.
11.10.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції вірно при винесенні судового рішення врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП, що викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц: “[...](1.4) Щодо зменшення суми відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також норми статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, з 07.11.2015 в Національній поліції України. 03.08.2020 наказом начальника ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Не погоджуючись із своїм звільненням позивач звернувся із позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/7046/20 від 17.02.2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд: визнав протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.08.2020 №235 о/с “По особовому складу” в частині звільнення з 03 серпня 2020 року зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області; поновив ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого спеціальної поліції відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області з 04.08.2020; стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
За результатом апеляційного провадження Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15.06.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №380/704/20 в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 105361 гривню 74 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів - скасував та ухвалив в цій частині постанову; стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 160894 гривні 80 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
Наказом начальника ГУНП у Львівській області №178 о/с від 24.05.2021 ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” через хворобу. У зв`язку із невиплатою ГУНП у Львівській області грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 690 днів щорічних та додаткових відпусток позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду №380/10796/21 від 14.03.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд серед іншого: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу на час звільнення зі служби в поліції 24 травня 2021 року грошової компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік; зобов`язав Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.
На виконання рішення суду у справі №380/10796/21 від 14.03.2022 ГУНП нарахувало та виплатило ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки, 16.06.2023 на банківський/картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 280847,92 грн. Не погоджуючись із розміром виплачених сум позивач звернувся до суду з цим позовом.
15.12.2022 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №380/10991/22, суд: - визнав протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо стягнення з ОСОБА_1 податку на доходи з фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 62798 грн. 29 коп.; - стягнув з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 податок на доходи з фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 62798 грн. 29 коп. За результатом апеляційного оскарження ГУНП у Львівській області цього рішення Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 28.03.2023 залишив без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 по справі №380/10991/22.
Позивач вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.            
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 43 Конституції України  визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (Закон №580-VIII). Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частини перша, друга статті 59 Закону №580-VIII).
Відповідно до положень статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
На виконання статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (Порядок №260).
Згідно з пунктом 15 розділу I Порядку №260  при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Згідно з частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при  звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому  від підприємства, установи, організації,  провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно з частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при  звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому  від підприємства, установи, організації,  провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (Порядок №100).
Згідно з абзацом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Оглядаючи матеріали справи, апеляційний суд зазначає наступне.
Позивач 03.08.2020 звільнений зі служби в поліції. Станом на день звільнення відповідач протиправно не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 1993-2019 роки кількістю 648 днів, а також невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки кількістю 56 днів. Ці обставини встановлені в рішенні суду №380/10796/21 між тими ж сторонами та відповідно до статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.
Суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки охоплюються поняттям «всіх сум, що належать працівнику при звільненні» в розуміння статті 116 КЗпП, тому затримка їх виплати є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку.
При обчисленні періоду затримки суд враховує, що ОСОБА_1 фактично отримав суми грошової компенсації за не використані під час проходження служби в поліції дні відпустки 16.06.2022. Період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення до дати остаточного розрахунку (з 04.08.2020 по 15.06.2022) та становить 680 календарних днів.
Відповідно до архівної відомості №1 про виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 03.08.2020, розмір грошового забезпечення позивача за два повні місяці перед звільненням становив: за червень 2020 року – 16230,07 грн., липень 2020 року – 33338,46 грн., усього – 49568,53 грн.; при ділення цієї суми на 61 день, середньоденне (в календарних днях) грошове забезпечення становить 812,60 грн. Отже, обчислений відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП правил середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум складає 553380,60 грн. (812,60*681).
Разом з тим, порівнюючи розмір несвоєчасно виплаченої суми (280847,92 грн.) з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку (553380,60 грн.) суд дійшов висновку, що такі є очевидно неспівмірними (несвоєчасно виплачена сума вдвічі менша за суму середнього заробітку за час затримки розрахунку).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  статті 117 КЗпП  необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
У справі, що розглядається, судом першої інстанції враховано такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Колегія суддів вказує, що застосування наведених міркувань до обставин цієї справи дозволяє зробити такі обчислення: несвоєчасно виплачена сума (280847,92 грн.) фактично виплачена 16.06.2022, тому період затримки становить 681 день (03.08.2020 позивач звільнений зі служби в поліції). Середньозважена ставка довгострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 04.08.2020 становила 29,9% річних. Тому сума відсотків за користування таким кредитом за період затримки виплати становить 156443,83 грн. (280847,92*29,9%/365*680). Отже, сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням сум та періоду затримки розрахунку становить 156673,90 грн.
Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями   308, 315, 316, 321, 322, 325, 328   Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення   Львівського окружного адміністративного суду   від 22 червня 2023 року у справі № 380/4675/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний