ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1799/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2-475-07 Категорія: на ухвалу 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи: 
скаржник – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа – Уманський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); 
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ; 

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною щодо перевірки та контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання у виконавчому провадженні (проведенні розрахунку заборгованості та наданні відомостей про дати проведених сплат аліментів) Уманського міського відділу державної виконавчої служби (МВ ДВС) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в:

       29.03.2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду із скаргою, яка подана представником стягувача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною щодо перевірки та контролю за рішеннями, діями держвиконавця під час виконання у виконавчому провадженні (проведенні розрахунку заборгованості та наданні відомостей про дати проведених сплат аліментів) Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Скарга мотивована тим, що в Уманському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 5592587 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.03.2007 року, яким ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.02.2007р. до повноліття дитини.
Вказує, що починаючи з 2007 року по теперішній час державна виконавча служба зобов`язана робити перерахунки суми аліментів, з даного приводу вона неодноразово зверталась до начальника Уманського МВ ДВС щодо проведення до норм законів України виконавчого провадження, однак її заяви та звернення залишались практично без реагування.
ДВС не надано копій квитанцій, що включені в розрахунки по заборгованості зі сплати аліментів, а саме: у жовтні 2009 року записано 170,00 грн., у листопаді 2010 року записано 1050,00 грн. 
У відповіді ДВС вказано, що дану суму перенесено з інших розрахунків, тобто не підтверджено квитанціями про сплату, чим порушено вимоги ст.82 Закону України "Про виконавче провадження". Додані до відповіді копії чотирьох квитанцій, що включені в розрахунки по заборгованості (дві за 13.10.2007 року на 135,00 грн. кожна; за 13.02.2009 року на 1599,00 грн.; за 17.04.2007 року на 167,40 грн.) не мають реквізитів, а саме: призначення платежу, адреси для одержання, ПІП одержувача та платника, номеру виконавчого провадження. Виставлені в розрахунку показники середньої заробітної плати не відповідають економічному змісту та не мають статистичного обгрунтування. 
У листі від 07.07.2021 року № 21431-5 вказано, що для проведення перерахунку ДВС звернувся за даними про середню зарплату по м. Умань за 2017 року лише після її звернення (2021 року). По періоду до 2017 року про такий показник не звертались та чомусь після її звернення все одно вирішили не перераховувати. У відповіді не міститься пояснень про записану у грудні 2009 року суму 217,10 грн., по яких вона писала заяву про неодержання, а у розрахунку від 31.04.2014 року, проведеному після цього, вже задокументована ця сума була сплачена аж у травні 2013 року (у новому розрахунку включено у розрахунок двічі). При проведенні перерахунків по заборгованості жодного разу начальник відділу не виносив постанов про визнання недійсним акту, складеного державним виконавцем, та не зобов`язував його провести виконавчі дії в порядку, встановленому законом. Тому, чинними залишаються всі розрахунки, які суперечать один одному. При внесенні сум, сплачених аліментів помісячно з липня 2020 року, безпідставно записано суми, що не підтверджуються надходженням на картку одержувача.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 просила
суд: 1) визнати протиправною та неправомірною бездіяльність начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Гудзовського О.О. що полягають у наданні відмови та непроведенні перерахунку заборгованості з аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 5592587 з 20 лютого 2007 року; 2) визнати незаконним розрахунок від 18.03.2021 року на суму заборгованості на 01.03.2021 року 6537,03 грн., як зроблений на недостовірному показнику середньої зарплати працівника по м. Умань та на не підтверджених сплатах аліментів; 3) зобов`язати начальника Уманського міського відділу держвиконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Гудзовського О.О.; 4) здійснити перерахунок заборгованості по аліментах, що стягуються у виконавчому провадженні № 5592587 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської обл. від 12.03.2007 року за виконавчим листом № 2-475, з урахуванням достовірних показника середньої заробітної плати для м. Умань з 2007 р. за весь період виконавчого провадження, виключивши з розрахунку не підтверджені у жовтні 2009 року - суму 170,00 грн., у листопаді 2010 року - суму 1050,00 грн., у грудні 2009 року -суму 217,10 грн., дві за 13.10.2007 року на 135,00 грн. кожна, за 13.02.2009 року на 1599,00 грн., за 17.04.2007 року на 167,40 грн.; 5) забезпечити в подальшому не пізніше наступного робочого дня перерахувати отримувачу отримані в рахунок аліментів кошти на рахунок у банку.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , подану представником стягувача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною щодо перевірки та контролю за рішеннями, діями держвиконавця під час виконання у виконавчому провадженні (проведенні розрахунку заборгованості та наданні відомостей про дати проведених сплат аліментів) Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2023 року у скарзі № 2-475-07 за скаргою ОСОБА_1 , та винести нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є такою, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню. Скаржник вказує, що обставини, докази та аргументи скарги про визнання бездіяльності протиправною, які інша сторона не спростовувала та не заперечувала, судом не вивчалися та не враховувалися. Висновки суду, вказані в мотивувальній частині, ґрунтуються на аргументах суб`єкта оскарження. Оцінку аргументів скаржника суд не провів та взагалі висновки про них не вказані в оскаржуваній ухвалі. Вказує, що судом не досліджувався оскаржуваний документ – розрахунок заборгованості. Суб`єктом оскарження не надано квитанції за жовтень 2009 року та листопад 2010 року. По включеному у розрахунок двічі суми «217,10 грн.» не міститься пояснень.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ДВС, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеконференції, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
При розгляді справи судом встановлено, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області 12.03.2007 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.02.2007 року до повноліття дитини, на підставі якого в Уманському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 5592587 (а.с.34).
З матеріалів справи вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження, стягувач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відділу ДВС з різними заявами, зокрема щодо здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, які були розглянуті державними виконавцями відділу та відповідно до законодавства надавались відповіді-роз`яснення та розрахунки.
Згідно перерахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.03.2021 року № 8483-5 у зв`язку зі зверненням стягувача, головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Бойко Т.Д. проведено перерахунок щодо нарахування, отримання аліментів та наявну заборгованість помісячно з 20.02.2007 року по 01.03.2021 року.
27.10.2021 року стягувач звернулася із заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області ЦМУ МЮ (м. Київ) про виправлення допущених у процесуальних документах, винесених у даному виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичних та арифметичних помилок для забезпечення виконання судового рішення (а.с.45-46).
У Листі № 40104-5 від 26.11.2021 року начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовського О.О., адресованого ОСОБА_1 , зазначено про те, що на підставі заяви ОСОБА_1 , 18.03.2021 року державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 20.02.2007 року по 01.03.2021 року, копію вказаного розрахунку за вих. № 8483-5 направлено сторонам виконавчого провадження до відому. Заборгованість, що виникла станом на 01.03.2021 року в розмірі 6537,03 грн. сплачено боржником та перераховано на користь стягувача згідно платіжного доручення № 23484 від 31.03.2021року в розмірі 6600 грн. (а.с.35-44, 47). 
При проведенні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець керувалась показниками середньомісячної заробітної плати штатних працівників для даної місцевості, які були доведені до відому державних виконавців та використання в роботі державних виконавців Головним управлінням ДВС у Черкаській області.
09.02.2022 року за вх. № 1835/20.9-36/5 надійшла заява стягувача ОСОБА_1 щодо проведення повторного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за весь період нарахування аліментів у зв`язку з невідповідністю показників середньої заробітної плати працівника по м. Умань та виключення із розрахунку непідтверджених документами сум сплати (а.с.49).
21.02.2022 року за вих. № 7036-5 начальником Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзовським О.О., на адресу ОСОБА_1 , повторно надано письмову відповідь на її звернення в якій, крім зазначеного вище, вказано про те що, «... на підставі заяви, 18.03.2021 року державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 20.02.2007 року по 01.03.2021 року, копію вказаного розрахунку за вих. №8483-5 направлено сторонам виконавчого провадження до відому. В подальшому, направлялись розрахунки заборгованості від 07.06.2021 року №17620-5, від 09.07.2021 року №22050-5, від 28.09.2021 року; №31376-5, від 26.11.2021 року № 40151-5. При проведенні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець керувалась показниками середньомісячної заробітної плати штатних працівників для даної місцевості, які були на той час доведені до відому державних виконавців та використання в роботі Головним управлінням державної виконавчої служби у Черкаській області. Одночасно у листі зазначено, що станом 21.02.2022 року стягувачем не оскаржено в судовому порядку жоден із розрахунків, а тому підстави для чергового проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за весь період нарахування аліментів відсутні (а.с.52-53).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись в суд з даною скаргою обґрунтовує вимоги тим, що вона не згодна з проведеними розрахунками державним виконавцем, вважаючи його незаконним, а тому просить суд визнати протиправною та неправомірною бездіяльність начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Гудзовського О.О. та зобов`язати повторно здійснити перерахунок заборгованості.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).
Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (доход) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що і було здійснено державним виконавцем.
Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника, зокрема: у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Відповідно до п. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, ДВС після звернення стягувача із заявами про перерахунок заборгованості, здійснювала неодноразово перерахунки, що підтверджується матеріалами справи, та надсилала письмові відповіді на адресу стягувача за зверненням останньої.        Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому Законом.
Згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного Кодексу України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом. Таким чином, при існуванні такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.
Отже, системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості по аліментах, а скаржник звернувся до суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час, як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом.
При розгляді справи судом першої інстанції вірно встановлено, що державним виконавцем було складено неодноразово розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», та не встановлено неправомірності дій державного виконавця, а тому судом обгрунтовано відмовлено у задоволенні скарги.
Положеннями  ч. 3 ст. 451 ЦПК України, визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм матеріального права, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує у чому полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не обґрунтовує, як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримані норми матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2023 року – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 447 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді