ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/24771/23
Провадження № 22-ц/4820/2029/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2023 року (суддя Колієв С.А.) за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
 
в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою, в якій просила строком на шість місяців визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за її бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні розмови, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заяву мотивувала тим, що вона разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Останнім часом ОСОБА_2 став поводитися агресивно та неадекватно, що проявляється у застосуванні психологічного та фізичного насильства, зокрема останній висловлює погрози фізичної розправи, принижує її, ображає, штовхає та шарпає за руки і одяг. Цими діями останній завдає заявниці фізичну та моральну шкоду. Внаслідок такої поведінки ОСОБА_2 у ОСОБА_3 порушився сон, виникли побоювання чергового насильства з боку кривдника, через що вона боїться залишатися у себе в домі.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2023 року заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.
Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , на строк один місяць, а саме:
- заборонено ОСОБА_2 наближатися на 500 м до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб вести телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В іншій частині відмовлено.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за фактом сварки між сторонами, що мав місце 03.09.20923 року було складено два протоколи відносно ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства, в тому числі щодо ОСОБА_3 , винесено співробітником поліції терміновий припис щодо ОСОБА_2 щодо насильства в сім`ї, а тому з метою забезпечення тимчасової захисної та запобіжної функції щодо попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки потерпілої особи є підстави для застосування обмежувального припису строк на один місяць. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.
В обґрунтування вимог скарги зазначено, що в основу оскаржуваного рішення покладено лише протокол, складений по відношенню до ОСОБА_3 та її сина, які ґрунтуються виключно на поясненнях заявниці про надумане домашнє насильство. За складеними протоколами судове рішення не винесено, факт домашнього насильства належним чином не встановлено і не доведено. Крім того, оскаржуваним рішенням обмежено доступ до житла. Апелянт не забезпечений житлом і не має місця для проживання. Суд не надав належної оцінки тому факту, що за адресою спільного проживання знаходяться необхідні йому особисті речі, якими він не може користуватись, через допущення до негайного виконання рішення суду.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи до апеляційного суду не надходило.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Говорецький Г.Б. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , співмешканцем якої є ОСОБА_2 ..
03 вересня 2023 року інспекторами СПНД ВП ХРУП ГУНП в Хмельницькій області стосовно ОСОБА_2 було складено два протоколи про адміністративне правопорушення серія ВАБ №965342 та ВАБ №965343 про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Згідно вказаних протоколів ОСОБА_2 , 03.09.2023 року о 21:00 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив стосовно своєї співмешканки ОСОБА_3 в присутності неповнолітнього ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_3 , погрожував фізичною розправою, принижував, ображав, шарпав за одяг та руки, штовхав.
Також у зв`язку із вказаним вище фактом, 03.09.2023 року інспектором СПДН ВП ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Кирилюк А.І. стосовно ОСОБА_2 був виданий терміновий заборонний припис, згідно якого останній зобов`язаний був залишити місце проживання постраждалої особи ( ОСОБА_3 ), йому було заборонено входити і перебувати в місці проживання постраждалої особи та у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб (до 13.09.2023 року).
На час перегляду судом апеляційної інстанції даного рішення, постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2023 року провадження у адміністративній справі №686/23751/23 відносно ОСОБА_2 за фактом що мав місце 03.09.2023 року, за ч.1 статті 173-2 КУПАП закрито за відсутністю події правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.
У постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц зазначено, що «Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду:від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Суди правильно встановили, що заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї саме ОСОБА_2, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. При цьому сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, ОСОБА_2 також звертався до органів національної поліції із заявами про вчинення відносно нього та відносно їх з ОСОБА_1 малолітнього сина протиправних кримінально караних дій. Апеляційним судом установлено, що рішень по вказаним фактам або іншим конфліктним ситуаціям між сторонами компетентними органами не приймалося. Внесенні за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_8 дані про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на час ухвалення судового рішення апеляційним судом знаходяться на стадії досудового розслідування без пред`явлення підозри будь-якій особі».
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 вказано, що «обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА3 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази».
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як вбачається із матеріалів справи, 03.09.2023 року інспектором СПДН ВП ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Кирилюк А.І. стосовно ОСОБА_2 був виданий терміновий заборонний припис, згідно якого останній зобов`язаний був залишити місце проживання постраждалої особи ( ОСОБА_3 ), йому було заборонено входити і перебувати в місці проживання постраждалої особи та у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 діб (до 13.09.2023 року).
Інші докази, які б могли свідчити про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_3 , у їх сукупності, в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінивши можливі ризики застосування психічного чи фізичного насильства у майбутньому матеріали справи не містять, заявником теж не надано таких доказів суду.
Враховуючи те, що тимчасовий заборонний припис виданий 03.09.2023 року інспектором СПДН ВП ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Кирилюк А.І. стосовно ОСОБА_2 вказує щодо одноразового вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, однак не визначає ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_3 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не свідчить про те, що таке домашнє насильство вчинялося ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 систематично. 
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Керуючись ст.ст., 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 грудня 2023 року.

Судді                                                                                          Т.О. Янчук

                                                                                       Л.М. Грох

                                                                                        О.І. Ярмолюк