ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2445/23 Справа № 204/9315/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Некрасов О. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника Павлової О.О. в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу захисника Павлової О.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 гривень.
       Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 22 травня 2023 року о 16 годині 19 хвилин в м. Шевченко, на перехресті вул. Центральна та вул. Спортивна, керував транспортним засобом ВАЗ 21104, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Продувати газоаналізатор «Drager», або проходити медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В апеляційній скарзі захисник Павлова О.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1  просить скасувати постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 року та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.
       В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що :
- співробітниками поліції порушено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735;
- у протоколі серії ААД № 021560 від 22.05.2023 року відсутні відомості, які б конкретизували місце складання протоколу, так само, як і місце, де саме ОСОБА_1 "керував транспортним засобом" — область, район, тощо;
- відеозапис в частині надання пояснень дружиною правопорушника слід було визнати недопустимим доказом відповідно до ст. 63 Конституції України, якою закріплено право, зокрема дружини, не свідчити відносно свого чоловіка, і вказана особа не була повідомлена про відеозйомку та фіксування своєї вільної бесіди із співробітником поліції;
- судом не надано належної оцінки складеним документам, зокрема — Акту та Направленню. Направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1  з метою виявлення стану сп`яніння від 22.05.2023 року та Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складені інспектором ВРПП Покровського РУП Макаровим С.С., тобто іншою особою ніж та, яка складала протокол — ОСОБА_2 . Вказані направлення та Акт заповнені рукописним текстом, до медичного закладу «Покровський міський наркодиспансер», без ідентифікації, чи були вони взагалі вручені особі, яка направляється на медичний огляд;
- на відеозаписі немає доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом чи зупинення його працівниками поліції;
-у поліцейських не було підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 ;
- співробітником поліції Макаровим не було роз`яснено ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст..268 КУпАП.

       Суд, вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1  та його захисника Павлової О.О., які апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного. 
       Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Як витікає з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Під час розгляду апеляційної скарги по суті її вимог звертається увага на те, що орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.        
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
       Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД № 021560 від 22 травня 2023 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 травня 2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; розпискою ОСОБА_3 від 22 травня 2023 року; відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського.
Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмові особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КупАП, а посилання апелянта на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності. 
Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.
Також апеляційний суд констатує в даному випадку відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження фактів істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на чому наполягав апелянт у своїй скарзі та в судовому засіданні. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. 
       Що стосується посилання сторони захисту на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 021450 від 22 травня 2023 року зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення, то судом першої інстанції вже було надано на нього обґрунтовану відповідь. Так, в судовому засіданні було встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 021450 від 22 травня 2023 року відповідальною посадовою особою, а саме поліцейським ВРПП Покровського РУП старшим сержантом поліції Костирею С.А., було зазначено місцем вчинення адміністративного правопорушення – с. Шевченко, перехрестя вул. Центральна та вул. Спортивна. Під час дослідження диску, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 021450 від 22 травня 2023 року, а саме відеозапису № DSJ_0003240_000000 від 22 травня 2023 року об 16:19:40 годині судом було встановлено, що подія, яка відображена в протоколі про адміністративне правопорушення, відбулася в с. Шевченко Покровського району Донецької області, на перехресті вул. Центральна та вул. Спортивна, а тому доводи сторони захисту в цій частині є неспроможними.
       Не можна не погодитись з позицією суду першої інстанції стосовно надання критичної оцінки посиланню сторони захисту на заповнення як направлення на огляд, так і акту щодо відмови від проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння патрульним поліцейським – Макаровим С.С., тобто іншою особою ніж тою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ОСОБА_4 . 
       Так, суд цілком обґрунтовано зазначив, що ані Кодексом України про адміністративні правопорушення, ані положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерством охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 не встановлено вимог щодо складання всіх матеріалів, які стосуються вчинення особою адміністративного правопорушення, саме однією посадовою особою.
       До того ж, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що направлення для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не видається особі, яка підлягає огляду, на руки, а спрямовується співробітником поліції разом з особою, яка підлягає огляду, до відповідного закладу охорони здоров`я. Не передбачено й Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року видачу на руки особі, якій інкримінується порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже,відповідні доводи захисника судом відхиляються.
       Що стосується посилання сторони захисту на необхідність визнання недопустимим доказом відеозапису в частині надання пояснень дружиною правопорушника слід було відповідно до ст. 63 Конституції України, якою закріплено право, зокрема, дружини, не свідчити відносно свого чоловіка, і вказана особа не була повідомлена про відеозйомку та фіксування своєї вільної бесіди із співробітником поліції, апеляційний суд не може визнати їх слушними та повністю погоджується з висновком місцевого суді щодо про те, що в даному випадку між патрульним поліцейським та особою, яка представилася дружиною ОСОБА_1 , дійсно відбувається спілкування на місці події з ініціативи самої дружини ОСОБА_1 .
       Як убачається з відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліцейських, які було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 021560 від 22 травня 2023 року, о 16:19:03 годині жінка, яка раніше вийшла з транспортного засобу ОСОБА_1 (та зі слів як самого правопорушника і його адвоката є його дружиною) говорить патрульному поліцейському: «Давайте вже щось вирішимо та ми поїдемо далі». О 16:22:37 годині дружина ОСОБА_1 знову говорить патрульному поліцейському: «Давайте якось вирішимо, діти сидять в автомобілі. Ну так вийшло, може якось вирішим? ОСОБА_5 ми сплатимо штраф. Дійсно, не безпричинно зупинили, ми проштрафились». О 16:23:57 годині патрульний поліцейський говорить дружині ОСОБА_1 : «Ми ж його п`яним за кермо не садили», на що дружина ОСОБА_1 повідомляє: «Так вийшло, я говорила йому не сідати за кермо, однак він сів. Давайте вирішимо по нормальному». О 16:24:29 годині дружина ОСОБА_1 говорить патрульному поліцейському: «Ми хотіли поїхати на ставок подивитися, ну так вийшло. Він не п`яний, однак запах є, він же стоїть. Так вийшло, винні. Давайте без протоколу. Давайте по іншому вирішим».
       Отже, дружина ОСОБА_1 пропонувала патрульному поліцейському вирішити вказане питання іншим шляхом, без складання протоколу, що дійсно може бути розцінено як намагання останньою надати неправомірну вигоду патрульному поліцейському задля можливості створення певних умов для уникнення ОСОБА_1 покарання за вчинене ним адміністративне правопорушення, і з огляду на зміст спілкування останньої з працівником поліції це жодним чином не можна визнати свідченнями дружиною відносно свого чоловіка, а доводи сторони захисту стосовно цього є безпідставними.
       Не можна визнати слушними в даному випадку й посилання апелянта на те, що при складанні протоколу працівниками поліції її підзахисному не роз`яснювалися права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст..268 КУпАП, оскільки вони загалом спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом з боді камер патрульних поліцейських.
       Під час апеляційного перегляду, як і судового провадження в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, які, до того ж, повністю спростовуються відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, зокрема, поясненнями дружини ОСОБА_1 , яка під час спілкування з працівником поліції зазначила, що в неї немає посвідчення водія, а в її чоловіка дійсно є запах алкоголю, однак він не п`яний. Вона забороняла йому сідати за кермо транспортного засобу, однак він її не послухав та сів за кермо. Вони їхали до ставку задля того, щоб на нього подивитись. 
       Крім того, під час надання показів в судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що 22 травня 2023 року вони їхали до знайомих, зупинилися на перехресті, оскільки почалася сімейна перепалка. Їхали з м. Покровськ. У його дружини водійського посвідчення не має. Він був за кермом того дня. Тобто, останній особисто підтвердив факт керування транспортним засобом.
       Тож, доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів керування ОСОБА_1 не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення. До того ж, місцевим судом ОСОБА_1 було визнано винним саме у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка є самостійним складом адміністративного правопорушення і відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП.
        Доводи ж апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля її підзахисного не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, зокрема, й з метою спростування факту перебування у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.        
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі –Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.        
       Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). 
Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено на  ОСОБА_1 стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, постанову суду першої інстанції як законну та обгрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення. 
       Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу захисника Павлової О.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду                                 Г.П. Слоквенко