УХВАЛА
 
20 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/7499/17-ц
 
провадження № 61-17834ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни, заінтересовані особи: CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, Міністерство фінансів України, ОСОБА_1 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк»                 (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької А. С. (далі - державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцька А. С.), заінтересовані особи: CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, Міністерство фінансів України, ОСОБА_1 , в якій просило суд визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А. С. щодо винесення постанови від 01 червня 2020 року про накладення на                                            АТ КБ «ПриватБанк» штрафу за невиконання ухвали Печерського районного суду    м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі                                        № 757/7499/17-ц у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; скасувати постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)          Левіцької А. С. про накладення штрафу від 01 червня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року,                      у відкритті провадження за скаргою АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України. 
Роз`яснено АТ КБ «ПриватБанк» право звернення зі скаргою до суду в порядку адміністративного судочинства.
 
Судові рішення судів мотивовані тим, що скарга АТ КБ «ПриватБанк» на постанову державного виконавця про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Крім того, суди послалися на відповідну судову практику Верховного Суду.
 
У грудні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду                   від 08 листопада 2023 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу для продовження розгляду до районного суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про розгляд скарги в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскарження дій та рішень державного виконавця у межах виконавчого провадження регламентовано частиною першою статті 74 Закону «Про виконавче провадження» і розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», такі дії та рішення державного виконавця здійснюються з виконання рішення суду, прийнятого в порядку цивільного судочинства.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією                             з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами                                (частина перша статті 18 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень                      у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
 
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
 
Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно                                в судовому порядку.
 
Так, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду зі скаргою в порядку оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця, відповідно до змісту якої заявник не погоджується з винесеною державним виконавцем постановою                      про накладення штрафу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А. С.                              01 червня 2020 року було винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі щодо АТ КБ «ПриватБанк» за невиконання судового рішення                                  (ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі № 757/7499/17-ц).
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі                          № 443/1965/18 (провадження № 14-623цс19) зазначено, що «за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено,                        а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню                     в загальному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
 
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України                            «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі, судом якої юрисдикції, вони видані.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі                        № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що частиною другою                    статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних               з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.
 
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду                                 у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15                                        (провадження № 12-93гс18), № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18),                          від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18),                      від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18),                  від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі               № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), від 02 жовтня 2019 року у справі                     № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі з тих підстав, що скарга АТ КБ «ПриватБанк» на постанову державного виконавця про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), оскільки спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанов про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом у тому числі, судом якої юрисдикції, вони видані, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
 
Колегія суддів звертає увагу заявника касаційної скарги, що зроблені судами висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ (частина четверта статті 263 ЦПК України), яка є сталою та сформованою,             а застосована судами судова практика є релевантною.
 
Посилання АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на неврахування судами відповідних правових висновків Верховного Суду при вирішенні даного спору                              є безпідставними, оскільки у наведених заявником справах інший предмет спору та встановлені судами відносини, отже, інше нормативно-правове регулювання.
 
Ухвала про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з порушенням правил юрисдикції не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України, оскільки не позбавляє заявника звернутися за захистом порушеного права до суду, до компетенції (юрисдикції) якого належить вирішення цього спору.
 
Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду                               від 18 грудня 2019 року по справі № 640/1029/18 (провадження № 14-443цс19).
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                         частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження                (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали  (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                          у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                                      є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника                                    з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду                 від 08 листопада 2023 року у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцької Алли Сергіївни, заінтересовані особи: CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, Міністерство фінансів України, ОСОБА_1 , відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник