П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/33882/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е. 
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
06 грудня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України в частині відмови у проведенні виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач відзначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх дійсних обставин справи, що стало підставою для прийняття необгрунтованого рішення. 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступних висновків. 
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, в період з 24.07.2020 по 05.02.2021 позивач проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами у його військовому квитку серії НОМЕР_2 від 23.07.2020.
З інформації, зазначеної у виписному епікризі із медичної картки стаціонарного хворого №317 вбачається, що під час проходження строкової військової служби позивач в період з 04.01.2021 по 05.02.2021 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній клініці Військово-медичного клінічного центру Південного регіону з діагнозом: "Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, у фазі медикаментозної компенсації (F23.1)".
Згідно свідоцтва про хворобу від 01.02.2021 №9 військово-лікарська комісія психіатричного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону 01 лютого 2021 року провела медичний огляд позивача з метою визначення ступеню його придатності до військової служби. За наслідками вказаного огляду військово-лікарська комісія дійшла висновку, що наявне у позивача захворювання "Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, у фазі медикаментозної компенсації", ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Крім того, комісією було встановлено, що на підставі статті 16-б графи І Розкладу хвороб, позивач непридатний до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час (а.с.7). 
У зв`язку з цим, на підставі наказу командира Військової частини від 05.02.2021 №25 позивача з 05 лютого 2021 року було звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено зі списків особового складу військової частини.
21 травня 2021 року Житомирською спеціалізованою міжрайонною психіатричною МСЕК був проведений первинний огляд позивача, під час якого йому з 19.05.2021 встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №428875 від 21.05.2022.
У зв`язку з встановлення ІІ групи інвалідності позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату йому, як інваліду внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". За наслідками розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116, про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.
Підставою для прийняття такого рішення стало те, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пп.3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової військової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. 
Відтак, оскільки позивач був звільнений зі строкової військової служби 05.02.2021, а інвалідність йому встановлена 19.05.2021, тобто понад тримісячний термін, відповідачем був зроблений висновок про відсутність у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи наявність поважних причин, що зумовили встановлення позивачу ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, після спливу трьохмісячного строку з моменту звільнення з військової служби, а також те, що термін пропуску вказаного трьохмісячного строку є незначним (14 днів), дійшов висновку про протиправність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України №2011-XII, та наявність підстав для його скасування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, предметом спірних правовідносин у даному випадку є наявність у позивача, як у інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).
Відповідно до вимог статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Разом з тим, відповідно до приписів Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII, в редакції чинній на момент спірних правовідносин) останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті. 
Приписами частини 1 статті 16 Закону України № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з частиною 6 статті 16-3 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Частиною 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон №2011-ХІІ та Порядок №975, в редакціях, які діяли на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, що мало місце 19.05.2021.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Таким чином, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
За змістом пункту 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Зазначеною нормою встановлений особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
- визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.
Так, відповідно до підпункту 3 пункту 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
Як правильно зауважено судом першої інстанції, Верховний Суд у постановах від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17 та від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18 сформулював правовий висновок, згідно якого, пункт 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не виникає.
Відтак, вирішальним питанням в межах даної справи є своєчасність проходження позивачем МСЕК, тобто у строк не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби, оскільки саме вказана обставина є однією з умов для призначення та виплатити особі одноразової грошової допомоги.
Як було встановлено в ході розгляду справи, позивач проходив строкову військову службу та був звільнений зі строкової військової служби 05.02.2021, а ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, йому було встановлено 19.05.2021.
Таким чином, від дати звільнення позивача зі строкової військової служби до дати встановлення йому інвалідності пройшло 3 місяці 14 днів, що перевищує визначений в п.6 ч. 2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ трьохмісячний строк, встановлення інвалідності протягом якого, надає військовослужбовцю строкової військової служби право на отримання одноразової грошової допомоги. Вказані обставини не заперечуються самим позивачем.
Разом з тим, судова колегія враховує той факт, що спірні правовідносини мали місце у період часу з лютого 2021 року по травень 2021 року, а тому суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відповідно статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" за №211 від 11 березня 2020 року, якою на усій території України встановив карантин. Дію карантину, встановленого цією Постановою на підставі Постанов КМ№ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023 неодноразово продовжували.
Законом України від 17.03.2020 №530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", карантин включено до списку форс-мажорних обставин.
Форс-мажор - це непередбачувані обставини, які не залежать від волі осіб, за яких неможливо виконати покладені на них зобов`язання.
В даному випадку, ситуація, яка склалася на території України, з метою попередження розповсюдження захворюваності є форс-мажорною обставиною, оскільки введений на території України карантин є тією обставиною, яка впливала як на роботу медико-соціальних експертних комісій і відповідно на можливість звернення позивача до цих комісій за проведенням проведення медико-соціальної експертизи по встановленню йому групи інвалідності.
Окрім того, як достеменно встановлено судом першої інстанції, в проміжок часу з моменту звільнення позивача із військової служби до моменту встановлення йому інвалідності, останній згідно витягу з історії хвороби №1006, був госпіталізований до неврологічного відділення Лікарні №2 ім. В.П.Павлусенка Житомирської міської ради, де перебував на стаціонарному лікуванні з 14.02.2021 по 16.02.2021, що також є поважною причиною, яка впливала на можливість його звернення до медико-соціальної експертної комісії для встановлення інвалідності в межах трьохмісячного строку після звільнення з військової служби. 
Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність поважних причин, що зумовили встановлення позивачу ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, після спливу трьохмісячного строку після його звільнення з військової служби, що свідчить про протиправність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України №2011-XII, та наявність підстав для його скасування.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.