ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2170/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Разюк Г.П., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія    «Нафтогаз України», 
м. Київ – Піун С.П., в порядку самопредставництво;
від Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс», 
м. Одеса – Михайленко М.М., за ордером.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», 
м. Київ
на рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року, м. Одеса, суддя Нікітенко С.В., повний текст рішення складено та підписано 04.10.2023 року
у справі №916/2170/23
за позовом Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль -Сервіс», м. Одеса 
про стягнення 633   396 грн. 76 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

          У травні 2023 року Акціонерне товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс», 
м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс», м. Одеса на свою користь грошові кошти у розмірі 633  396 грн. 76 коп., в тому числі: основного боргу у сумі 401 000 грн. 92 коп., пені у сумі 41 188 грн. 89 коп., 3% річних у сумі 27  045 грн. 09 коп., інфляційних втрат у сумі 164  161 грн. 86 коп., а також відшкодувати за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позивачем позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, всупереч умовам договору постачання природного газу постачальником, відповідачем неналежно виконуються зобов`язання щодо оплати вартості поставленого позивачем, як постачальником, природного газу  за період з 01.11.2020  року по 30.04.2021 року у встановлені строки, у зв`язку з чим позивачем нараховано суму основної заборгованості, пеню, 3% річних та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі.
          Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23 (суддя Нікітенко С.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України»,  м. Київ до Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс», м. Одеса задоволено частково, стягнуто з Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс», м. Одеса на користь Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ  401 000 грн. 92 коп. основного боргу, 13  951 грн. 02 коп. 3 % річних, 41  397 грн. 54 коп.  інфляційних втрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 6  845 грн. 24 коп., відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ до Обслуговуючого кооперативу  «Житлово-будівельний кооператив «Асоль - Сервіс», м. Одеса в частині стягнення пені в розмірі 41  188 грн. 89 коп.
          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час звернення позивача до суду та до 01.07.2023 діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, на даний час діє воєнний стан, введений з 24.02.2022 в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та врахувавши норми Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року, а також постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", приписи яких забороняють нарахування та стягнення з населення (які є мешканцями ОК "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс")  пені, інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги.
Судом першої інстанції зазначено, що в даному випадку відповідач у справі виступає у спірних відносинах саме як колективний побутовий споживач (від імені всіх фізичних осіб співвласників) і договір укладений для забезпечення та сприяння співвласникам будинку в отриманні житлово-комунальних послуг.
Відтак, на переконання місцевого господарського суду, здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат  за поставлений відповідачу природний газ потрібно лише за період з 26.12.2020 року по 24.02.2022 року.
Відмовляючи  у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення оплати за поставлений природний газ за період з 26.12.2020 року по 25.11.2021 року, господарським місцевим судом зазначено, що сплата пені за прострочення оплати рахунків за вказаний період не була передбачена. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

          Акціонерне товариство «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про  стягнення пені в розмірі 41  188 грн. 89 коп., 3 % річних в розмірі 13  094 грн. 07 коп., та інфляційних втрат в розмірі 122  764 грн. 32 коп. скасувати, ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.
          Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини справи, зазначив, що сторони, укладаючи спірний договір постачання природного газу № 20/21-3036-ТЕ-23 від 21.09.2020, за взаємною згодою визначили його умови, враховуючи положення примірного договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. №357. При цьому кожна зі сторін спірного договору була наділена правом змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст, що прямо визначено положеннями ст. 179 Господарського кодексу України.
Крім того, на переконання скаржника, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.
Тому позивач наполягає, що Акціонерне товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ не надавало, а Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс» м. Одеса, не отримував житлово-комунальні послуги за спірним договором про постачання природного газу № 20/21-3036-ТЕ-23 від 21.09.2020, цей договір регулює правовідносини між сторонами, в результаті яких позивач, як постачальник, поставляє споживачеві природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, з огляду на що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відсутні і, як наслідок, відсутні підстави для застосування підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року №530-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану".
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23, справу призначено до судового розгляду.
           13.11.2023 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника відповідача Михайленко М.М. надійшов відзив (вх. № 3455/23/Д2),  у якому відповідач просив суд апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.
Зокрема, у відзиві відповідач вказав, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс» м. Одеса згідно  п.1.1. Статуту є неприбутковою обслуговуючою організацією. Предметом діяльності кооперативу є, зокрема, комплексне обслуговування об`єктів, утримання житлових будинків, інших об`єктів нерухомого  майна і придомових територій об`єктів кооперативу, забезпечення сприяння  членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних  та інших  послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних  з діяльністю  кооперативу, надання послуг по водопостачанню і водовідведенню кооперативу, надання послуг по електропостачанню членам кооперативу тощо. 
Зазначає, що на сьогоднішній час в будинку №11/1 по вулиці Маршала Говорова в місті Одесі не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та не визначено управителя, єдиною організацією,  що надає житлово-комунальні послуги в будинку є Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс».
Крім того, звертає увагу суду, що  Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс» м. Одеса уклало договір з Акціонерним товариством «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ № 20/21-3036-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується  поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах  цього договору. Відповідно до умов п.1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
У зв`язку із чим відповідач вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс» м. Одеса є колективним споживачем та отримує газ виключно для потреб мешканців будинку.
В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції представник скаржника підтримав доводи та вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі письмово, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати.
Представник відповідача якій діє в інтересах ОК «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс» м. Одеса  в судовому засідання заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, з мотивів, викладених письмово у відзиві. Просив суд апеляційної інстанції  оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
          Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна  акціонерна компанія   «Нафтогаз України», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23 в оскаржуваній частині не потребує скасування, виходячи з наступного.

          Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

21.09.2020 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтотогаз України" (надалі позивач або постачальник) і Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс"  був укладений договір № 20/21-3036-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до умов п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно із пунктом п.2.1. договору постачальник передає споживачу у жовтні 2020 - квітні 2021 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 172,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях.
За умовами п. 5.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Згідно умов ч. 6 п. 6.2. договору споживач зобов`язаний, зокрема, прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного договору, своєчасно оплачувати поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Пунктом 11.1 договору встановлено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
Договір про постачання природного газу підписано уповноваженими особами сторін без заперечень та зауважень та скріплено печатками юридичних осіб.
В подальшому між сторонами у даній справі було укладено низку додаткових угод до договору про постачання природного газу.
          Додатковими угодами № 1 від 26.10.2020 року до договору постачання природного газу пунктом 4.2 розділу 4. «Ціна природного газу» передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно за 1000 куб. м газу 6 597 грн. 91 коп., включаючи 20% ПДВ».
          Додатковими угодами № 2 від 23.11.2020 року до договору  постачання природного газу пунктом 4.2 розділу 4. « Ціна природного газу» передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у період з 01 листопада  по 30 листопада 2020 року включно за 1000 куб. м газу  6  599 грн. 44 коп.
          Додатковими угодами № 3 від 22.12.2020 року до договору  постачання природного газу пунктом 4.2 розділу 4. « Ціна природного газу» передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у період з 01 грудня  по 31 грудня 2020 року включно за 1000 куб. м газу  7 472 грн. 71 коп.
Додатковими угодами № 4 від 29.01.2021 року до договору  постачання природного газу пунктом 4.2 розділу 4. « Ціна природного газу» передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у період з 01 січня по 31 січня 2021 року включно за 1000 куб. м газу  7 455 грн. 61 коп.
          Додатковими угодами № 5 від 26.02.2021 року до договору  постачання природного газу пунктом 4.2 розділу 4. « Ціна природного газу» передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у період з 01 лютого по 31 березня 2021 року включно за 1000 куб. м газу  6 990 грн. 00 коп.
          Додатковими угодами № 6 від 26.03.2021 року до договору  постачання природного газу пункт 2.5 розділу 2. «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» викладено у наступній редакції: у будь-якому випадку підтвердженим обсягом використання природного газу у відповідному розрахунковому періоді за цим договором є фактично використаний споживачем обсяг природного газу  за цим договором, підтверджений актом приймання-передачі природного газу, оформлений сторонами відповідно до розділу  3 цього договору.
          Доповнено пункт 3.10 розділу 3. «Порядок та умови передачі  природного газу» у наступній редакції «Невідповідність фактично використаних споживачем  у відповідному розрахунковому  періоді обсягів природного газу замовленим обсягам, визначеним в пункті 2.1. цього договору, не є підставою для неоформлення сторонами актів приймання-передачі».
          Викладено пункт 7.2 розділу 7. «Відповідальність Сторін» цього договору у наступній редакції: У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який  нараховується пеня, розрахунку від суми простроченого платежу  за кожний день прострочення.
Додатковими угодами № 7 від 28.04.2021 року до договору  постачання природного газу пунктом 4.2 розділу 4. « Ціна природного газу» передбачено, що споживач зобов`язується сплатити у період з 01 квітня по 30 квітня 2021 року включно за 1000 куб. м газу  7 976 грн. 42 коп.
Вказані вище додаткові угоди до договору про постачання природного газу підписані сторонами та скріплені їх печатками. 
На виконання умов договору в період з 01.11.2020 по 30.04.2021 позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 976  979 грн.76 коп. із врахуванням ПДВ, про що свідчать підписані між сторонами та скріплені печатками Акти приймання-передачі природного газу від 30.11.2020 на суму 116  961 грн. 80 коп., від 31.12.2020 на суму 205  678 грн. 92 коп. від 31.01.2021 на суму 263  338 грн.12 коп., від 28.02.2021 на суму 181  509 грн.32 коп., від 31.03.2021 на суму 163  132 грн. 62 коп., від 30.04.2021 на суму 46  358 грн. 98 коп.
          В матеріалах господарської справи наявний розрахунок  штрафних санкцій , 3% річних та інфляційних нарахувань  ОК «Житлово-будівельний кооператив «Асоль-Сервіс» за договором від 21.09.20 №20/21-3036-ТЕ-23  станом на 31.03.2023 року, з якого вбачається, що загальна сума  по договору відповідно до актів  становить 976 979  грн. 76 коп., фактично сплачено 575 978 грн. 84 коп., сума основного боргу, належна до стягнення складає 401  000 грн. 92 коп., пеня 41  188  грн. 89 коп., три процента річних  27 045 грн.09 коп., інфляційні втрати   164 161 грн. 86 коп., разом складає 633 396 грн. 76 коп.
Про часткову оплату відповідачем за спожитий протягом листопада 2020 року -  квітня 2021 року природний газ  в сумі  575  978 грн. 84 коп.  свідчать подані до суду позивачем банківські виписки  Акціонерного товариства «Ощадбанк». 
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованої останнім заборгованості за договором про постачання природного газу, 3% річних, пені та інфляційних втрат внаслідок неналежного виконання споживачем своїх господарських зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений постачальником природний газ.
          Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

          За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України  господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договору.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Так, у даній справі судами встановлено, що 21.09.2020 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтотогаз України" (надалі позивач або постачальник) і Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс"  був укладений договір № 20/21-3036-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1. договору).
Умовами п. 5.1 договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Згідно умовам ч. 6 п. 6.2. договору споживач зобов`язаний, зокрема, прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного договору, своєчасно оплачувати поставлений природний газ в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
Відповідно до умов п. 7.2. договору в редакції додаткової угоди № 6 від 26.03.2021 до договору про постачання природного газу від 21.09.2020 № 20/21-3036-ТЕ-23, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1. 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 13.3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2. договору).
Щодо вимог апелянта про стягнення з відповідача сум нарахованих пені, 3% річних, та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України).
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
За змістом ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (Указ затверджено Законом №2102-ІХ від 24.02.2022 року) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
На час надходження позовної заяви до господарського суду Одеської області на всій території України діяв як карантин, так і воєнний стан.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.
Згідно ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.
З матеріалів справи вбачається, що громадяни, власники квартир багатоквартирного будинку № 11/1 по вул. Маршала Говорова у м. Одеса, створили неприбуткову обслуговуючу організацію „Обслуговуючий кооператив „ЖБК „Асоль-Сервіс. Предметом діяльності кооперативу є, зокрема, комплексне обслуговування об`єктів, утримання житлових будинків інших об`єктів нерухомого майна і придомових територій об`єктів кооперативу, забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю кооперативу, надання послуг по водопостачанню і водовідведенню кооперативу, надання послуг по електропостачанню членам кооперативу тощо.
Крім того, господарський апеляційний суд враховує, що надання послуг ОК "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс" використовується виключно  для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Отже, предметом договору є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами якої є мешканці будинку (населення) по вул. Маршала Говорова, 11/1 в місті Одеса, а тому колегія суддів вважає, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Тому відповідач у справі виступає у спірних відносинах саме як колективний побутовий споживач (від імені всіх фізичних осіб співвласників) та договір укладений для забезпечення і сприяння співвласникам будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.
Положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 прямо не забороняють нарахування Обслуговуючому кооперативу „ЖБК „Асоль-Сервіс., який є юридичною особою, пені, 3% річних та інфляційних втрат, незважаючи на ті обставини, що ця неприбуткова організація створена мешканцями будинку (населенням) для забезпечення таких мешканців комунальними послугами та оплата таких комунальних платежів здійснюється за рахунок мешканців та за тарифами для населення. Проте, зазначене не відповідає засадам справедливості, оскільки безпідставно ставить об`єднання мешканців, які уклали колективний договір на отримання комунальної послуги, у гірше становище порівняно з мешканцями, які мають відповідні індивідуальні договори.
Доказів того, що споживання за спірним договором відбувалося не лише мешканцями будинку, а і самим суб`єктом господарювання матеріали справи не містять.
Отже, враховуючи те, що на час звернення позивача до суду першої інстанції та до 01.07.2023 діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також на даний час діє воєнний стан, введений з 24.02.2022 в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та застосуваши норми Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року, а також постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", приписи яких забороняють нарахування та стягнення з населення (які є мешканцями Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс") неустойки (штрафів, пені), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги,  апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми пені у розмірі 41  188 грн. 89 коп. за період з 26.12.2020 по 25.11.2021 задоволенню не підлягають.
Крім того, ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.
Як вже було зазначено вище судовою колегією, 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
У зв`язку із вищевикладеним апеляційний суд вважає, що оскільки у період з 24.02.2022 та станом на 31.03.2023 в Україні продовжував діяти воєнний стан, введений з 24.02.2022 в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та враховуючи норми Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом першої інстанції  правомірно було нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості лише за період з 26.12.2020 по 24.02.2022.
Судом апеляційної інстанції перевірено здійснені судом першої інстанції розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що вони є арифметично правильними та вірними, у зв`язку з чим рішення місцевого господарського суду в частині часткового задоволення позовних вимог і стягнення 3% річних у розмірі 13  951 грн. 02 коп. та інфляційних втрат у розмірі 41  397 грн. 54 коп. ( за період з 26.12.2020 по 24.02.2022) є вірним та обґрунтованим. 
Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України  завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Отже, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не беруться апеляційним господарським судом до уваги, оскільки вони висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судами як першої, так і апеляційної інстанції, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок, з огляду на що підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
  За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ  не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ  на рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 року у справі №916/2170/23 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 11.12.2023 року.
Повний текст постанови складено 12 грудня 2023 року.
             Головуючий суддя                                           	                   Г.І. Діброва 	
Судді 	Г.П. Разюк	
 	           А.І. Ярош