ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ         
15 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 761/20355/19
провадження № 61-10784 св 23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Лідовця Р. А.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Рек Гамма»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ,
треті особи: державне підприємство «Сетам», акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Чижик Андрій Павлович, служба в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,
ВСТАНОВИВ:
1.            Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рек Гамма» 
(далі - ТОВ «Рек Гамма») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», банк), приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Чижик А. П., служба в справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення із житлового приміщення.
Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 
№ 014/8051/74/45284, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 180 000 доларів США строком 
до 14 вересня 2021 року зі сплатою 14 % річних.
14 вересня 2006 року на забезпечення умов вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належну йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2006 року квартиру 
АДРЕСА_1 .
14 червня 2010 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки до кредитного договору 
від 14 вересня 2006 року № 014/8051/74/45284, в якому зазначено, що договір іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладеними. 
На момент укладення договору ОСОБА_1 засвідчив наявність у нього іншого майна, в якому він зареєстрований, а саме квартиру 
АДРЕСА_2 . 
Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувались зобов`язання за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року 
у справі № 761/16414/13 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором та відсотками за користування кредитом у сумі 1 436 704,74 грн та пеню у сумі 288 270,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
У ході примусового виконання виконавчого документа, виданого на підставі вказаного вище рішення суду, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чижиком А. П. відповідно до вимог статей 50, 56, 57, 60 Закону України 
«Про виконавче провадження» було арештовано та передано на реалізацію 
ДП «Сетам» предмет іпотеки - нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: 
квартиру АДРЕСА_1 .
17 серпня 2018 року проведено електронні торги з реалізації вищевказаного предмета іпотеки, переможцем торгів визнано ТОВ «Рек Гамма», що підтверджується протоколом проведення електронних торгів від 17 вересня 
2018 року № 357975 та актом про реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах від 01 жовтня 2018 року.
07 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю. Н. було посвідчено свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого ТОВ «Рек Гамма» належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , вартістю 1 750 000 грн.
Після набуття товариством у власність спірної квартири ним було виявлено, що у ній зареєстрована дружина боржника - ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Боржник - ОСОБА_1 у спірній квартирі не зареєстрований. 
ТОВ «Рек Гамма» вказувало про те, що унаслідок наявності зареєстрованих у вищезазначеній квартирі відповідачів товариство позбавлено можливості реалізувати своє право власності, зокрема, право користування та розпорядження своїм майном, тому, з урахуванням положень частин другої та третьої статті 109 ЖК України та статті 319 ЦК України наявні правові підстави для усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири.
З урахуванням викладеного ТОВ «Рек Гамма» просило суд усунути перешкоди в користуванні належним товариству майном, а саме квартирою 
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 і неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без надання іншого житла.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 
2023 року у складі судді Пономаренко Н. В. у задоволенні позову ТОВ «Рек Гамма» відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у договорі про внесення змін та доповнень до договору іпотеки до кредитного договору від 14 вересня 2006 року № 014/8051/74/45284 зазначено виключно місце реєстрації іпотекодавця ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_2 . Будь-якої інформації щодо наявності у нього у власності іншого житла відсутні. Крім того, інші відповідачі зареєстровані за адресою предмета іпотеки: 
АДРЕСА_3 .
 
ТОВ «Рек Гамма» належними та допустимими доказами не підтверджено факт придбання іпотекодавцем спірної квартири виключно за кредитні кошти, а тому відсутні правові підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири без надання іншого майна. 
Відсутні докази отримання відповідачами письмової вимоги від 10 жовтня 
2018 року про добровільне звільнення спірної квартири. 
Позивачем не доведено факт проживання відповідачів у спірній квартирі та факт того, що вони чинять йому перешкоди у користуванні цим майном. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Рек Гамма» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду 
м. Києва від 07 лютого 2023 року скасовано. Позов ТОВ «Рек Гамма» задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні майном ТОВ «Рек Гамма» шляхом виселення ОСОБА_2 і неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право користування та розпорядження спірним нерухомим майном, оскільки у квартирі зареєстровані  ОСОБА_2 і неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Позивач неодноразово направляв відповідачам вимоги про усунення 
порушення основного зобов`язання та звільнення квартири, проте вони 
не були отримані відповідачами, які не проживають у квартирі 
АДРЕСА_1 . 
Судом першої інстанції не враховано, що ТОВ «Рек Гамма» не є стороною виконавчого провадження, кредитного договору чи договору іпотеки, а є законним набувачем об`єкта нерухомого майна. Апеляційний суд дійшов висновку про те, що районним судом помилково проігноровано доводи позивача, що відповідачі перебувають за кордоном, розгляд цієї справи у суді триває більше трьох років, проте відповідачі жодного разу не з`явилися до суду. 
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Рек Гамма» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 і малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зі спірної квартири.
Апеляційний суд застосував статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Верховного Суду щодо захисту права власності. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Рек Гамма» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Інші учасники справи судові рішення не оскаржили у касаційному порядку. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2023 року відкрито                      касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                  № 761/20355/19 з Шевченківського районного суду м. Києва. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 мотивована тим, що приватний виконавець у порушення положень частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» не звертав стягнення на земельну ділянку, яка є у власності ОСОБА_1 , проте незаконно звернув стягнення на спірну квартиру, якою мають право користування троє неповнолітніх дітей боржника. 
При передачі спірної квартири на реалізацію на електронних торгах не було отримано дозволу органу опіки та піклування. ОСОБА_1 вказував про те, що при придбанні спірної квартири лише частина грошових коштів сплачена за рахунок кредиту. 
Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відсутні правові підстави вважати, що спірну квартиру придбано за рахунок кредитних коштів, тому виселення відповідачів з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення відбулося з порушенням положень частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 109 ЖК України. Помилковим є висновок суду про існування у ОСОБА_1 іншого житла.
Позивачем не надано доказів отримання відповідачами письмових вимог про звільнення спірної квартири. 
Також відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити 

пунктом 5-2 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет Іпотеки), статті 38 
(у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), 
статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в Іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Проте судом апеляційної інстанції не враховано, що на час ухвалення ним постанови в Україні продовжено воєнний стан.  
Доводи осіб, які подали відзиви 
У вересні 2023 року ТОВ «Рек Гамма» подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. ТОВ «Рек Гамма» у встановленому законом порядку набуло право власності на спірне нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 травня 2019 року. Право власності позивача на спірну квартиру відповідачами не оспорювалося. 
ОСОБА_2 і малолітні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
у добровільному порядку не звільнили квартиру, на вимоги позивача не реагували, тому суд апеляційної дійшов правильного висновку про усунення йому перешкод у користуванні спірним нерухомим майном шляхом їх виселення з квартири. Відповідачі тривалий час проживають за кордоном, а спірну квартиру вони здають в оренду іншим особам, про що представник ТОВ «Рек Гамма» довідався від консьєржа. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
14 вересня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/8051/74/45284, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 180 000 доларів США строком до 14 вересня 2021 року зі сплатою 14 % річних.
14 вересня 2006 року на забезпечення умов вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належну йому квартиру 
АДРЕСА_1 .
14 червня 2010 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки до кредитного договору 
від 14 вересня 2006 року № 014/8051/74/45284, в якому зазначено, що договір іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного 

договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладеними. 
На момент укладання договору ОСОБА_1 засвідчив наявність у нього іншого майна, в якому він зареєстрований, а саме квартиру АДРЕСА_2 . 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року 
у справі № 761/16414/13-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором та відсотками за користування кредитом у сумі 1 436 704,74 грн та пені у сумі 288 270,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року 
у справі № 761/32774/14-ц заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відновлення втраченого судового провадження у справі № 761/16414/13-ц за позовом 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за кредитним договором задоволено. Відновлено частково втрачене судове провадження по цивільній справі № 761/16414/13-ц.
У ході примусового виконання виконавчого листа № 761/32774/14-ц, виданого 
11 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитної заборгованості, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва 
Чижиком А. П. відповідно до вимог статей 50, 56, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» було арештовано та передано на реалізацію ДП «Сетам» предмет іпотеки, нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: квартиру 
АДРЕСА_1 .
17 серпня 2018 року проведено електронні торги з реалізації вищевказаного предмета іпотеки, переможцем торгів визначено ТОВ «Рек Гамма», що підтверджується протоколом проведення електронних торгів від 17 вересня 
2018 року № 357975 та актом про реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах від 01 жовтня 2018 року (а.с. 23-24, 26, т. 1).
07 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю. Н. було посвідчено свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого ТОВ «Рек Гамма» належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , вартістю 1 750 000 грн.
У спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та малолітні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується листом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 червня 2018 року (а.с. 38, т. 1). 
10 жовтня 2018 року ТОВ «Рек Гамма» на адресу ОСОБА_2 ( 
АДРЕСА_3 ), яка є законним представником неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , направлено вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Надано термін в один місяць для добровільного виконання заявлених вимог (а.с. 28-33).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду вищезазначеним вимогам закону не відповідає. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення
або з порушенням прав інших громадян.
У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391 цс 19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».
Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197 цс 16 сформулював правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої 
статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те,
що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення
статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України 
від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731 цс 16.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року 
у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317 цс 18) вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197 цс 16 та від 21 грудня 2016 року у справі 
№ 6-1731 цс 16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень 
статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення,
що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі 
№ 643/18788/15-ц (провадження № 14-93 цс 19) дійшла висновку про те, що 
статтю 109 ЖК України викладено саме у такій редакції з урахуванням економічної та соціальної ситуації в державі з метою захисту суспільних інтересів, зокрема незахищених верст населення, які в силу об`єктивних обставин мають ризики втратити право користування житлом.
Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статей 109 ЖК України та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними.
ОСОБА_1 посилався на те, що спірна квартира придбана не тільки за рахунок кредитних коштів, проте договір купівлі-продажу спірної квартири укладено у той самий день коли було укладено між останнім та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», кредитний договір та договір іпотеки. 
Отже, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не встановив, 
за рахунок яких саме коштів набуто спірне нерухоме майно ОСОБА_1 , проігнорував цю обставину, хоча вона є визначальною при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення відповідачів, які зареєстровані у спірному жилому приміщенні. 
Разом з тим апеляційний суд передчасно послався на те, що ТОВ «Рек Гамма» 
не є стороною виконавчого провадження, кредитного договору чи договору іпотеки, оскільки позивач придбав на електронних торгах спірну квартиру 
у порядку реалізації іпотечного майна. 
Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суді слід звернути увагу на те, що згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: 
«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), 

що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення 
мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125 св 21) зазначив, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, 
а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дію згаданих правил буде відновлено без окремого рішення та закону. 
Таким чином, у разі якщо апеляційний суд дійде висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири, то слід зупинити виконання судового рішення у цій частині на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу апеляційного суду на те, що безпосередньо вимог до  ОСОБА_1 позивачем не заявлено. Проте у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначено, що задоволено позов і до ОСОБА_1 , але щодо нього не має вказівок про виселення. Тим не менш, апеляційний суд судові витрати стягнув саме із ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції 
у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то апеляційному суду при новому розгляді справи слід перевірити вищенаведені обставини.
Отже, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                              І. Ю. Гулейков
 
                                                                                       Б. І. Гулько
 
                                                                                       Г. В. Коломієць
 
                                                                                      Р. А. Лідовець