справа № 760/17113/19
провадження № 22-ц/824/12448/2023
головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         7 листопада 2023 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черкасова Євгена Володимировича, Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба",

В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2018 року боржник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черкасова Є.В., в якій скаржник просила: зупинити на час розгляду справи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/26730/ 13-ц, виданого 1 грудня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 978 590,04 гривень; витребувати копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1; визнати незаконними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Черкасова Євгена Володимировича (надалі - «державний виконавець») щодо проведення оцінки майна - 45 позицій, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати протиправною оцінку майна згідно зі Звітом від 04.05.2018 про незалежну оцінку майна в кількості 45 позицій, проведену ТОВ «Приватна експертна служба».
Свої вимоги скаржник обгрунтовувала наступним.
На виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавчий лист, виданий 1 грудня 2014 року Солом`янським районним судом міста Києва у справі №760/26730/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 (надалі - «боржник», «скаржник») на користь ОСОБА_2 (надалі - «Стягувач») заборгованості в сумі 978 590,04 гривень, виконавче провадження НОМЕР_1.
21 вересня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 6 листопада 2017 року ним винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої було здійснено опис майна та накладено арешт на майно боржника.
11 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Приватна експертна служба» для участі у виконавчому провадженні.
Скаржник стверджувала, що жодного повідомлення з виконавчої служби щодо вказаної постанови вона не отримувала, а також нею не було отримано висновки незалежної оцінки, оцінку проведено без фактичного ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, що могло вплинути на визначення ринкової вартості майна, при складанні постанови про опис та арешт майна боржника, в опис було включено лише перелік майна без його характеристик, а саме ваги, метража, розміру, форми, виду, кольору, товарного знаку, проби, виробничої марки, дати випуску, ступеню зносу тощо, як це передбачено законодавством України, без яких неможливо ідентифікувати описане майно.
Скаржник вважала продовження вчинення виконавчих дій з урахуванням зазначених обставин, таким, що призводить до порушення прав скаржника як сторони виконавчого провадження.
З огляду на викладені обставини ОСОБА_1 вважала протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 21 вересня 2017 року та про опис та арешт майна (коштів) боржника від 6 листопада 2017 року та постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а також протиправною вважає здійснену ним оцінку.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Черкасова Є.В., Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба" - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.
У доводах апеляційної скарги вказала, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зазначає, що ОСОБА_1 жодного повідомлення з виконавчої служби не отримувала, дізналася про існування постанови лише під час ознайомлення з матеріалами справи в рамках судової справи №760/2306/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, 31 травня 2019 року, після закінчення судового розгляду в якому державним виконавцем на вимогу суду було долучено виконавче провадження.
Вказує, що скаржником не було отримано висновки незалежної оцінки проведеної в рамках виконавчого провадження.
Звертає увагу, що як вбачається з висновку з незалежної оцінки майна, суб`єктом оцінювання не проводився огляд (обстеження) об`єкту оцінки, тоді як отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки шляхом фактичного ознайомлення з цим майном (що можливо при доступі оцінювача до цього майна може вплинути на визначення ринкової вартості цього майна).
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Масленнікова Т.М. просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із недоведеності скаржником у встановленому порядку зазначених у скарзі обставин про те, що дії приватного виконавця щодо примусового виконання виконавчого документа не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів та відсутності підстав для задоволення скарги в частині визнання протиправною оцінки майна.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання.
Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону України "Про виконавче провадження" для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
У пункті 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року №512/59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 2 квітня 2012 року №489/20802 в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року № 1302/29432 зазначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, які виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.
Відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у справі №760/26730/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 706 000 гривень заборгованості, 136 161,27 гривень процентів, 96 722 гривень інфляційних витрат, 36 151,07 річних та 3 555,70 гривень судового збору. Зазначене рішення набрало чинності 28 листопада 2014 року.
1 грудня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва на підставі зазначеного судового рішення був виданий виконавчий лист, який був дійсний для пред`явлення до виконання протягом року (згідно з Законом України «Про виконавче провадження» в редакції станом на день ухвалення рішення).
Також встановлено, що вказаний виконавчий лист знаходився на виконанні у ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві і постановою від 8 квітня 2015 року у виконавчому провадженні № 45671024 був повернутий стягувачу на підставі п. 2,9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, виконавчий лист підлягав повторному пред`явленню до виконання до 8 квітня 2016 року.
Виконавчий лист від 1 грудня 2014 року повторно був пред`явлений до виконання у вересні 2017 року, і постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черкасовим Є.В. від 21 вересня 2017 року було відкрите провадження НОМЕР_1.
Судом також встановлено, що 6 листопада 2017 року державним виконавцем була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с. 98-102, Т.2).
Відповідно до п. 10 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту №512/5 від 2 квітня 2012 року, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані:
-назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо);
-якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису;
-якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування;
-прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);
-відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;
-якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження;
-відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця;
-зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.
Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.
Згідно з вказаною постановою від 6 листопада 2017 року державним виконавцем у присутності стягувача ОСОБА_2 та двох понятих було описано та арештовано майно боржника у переліку з 44 пунктів.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що опис арештованого майна складений державним виконавцем цілком якісно, в ньому зазначені індивідуальні особливості предметів, такі як: марка та модель (для технічних пристроїв), колір, кількість складових частин, в деяких випадках - матеріал, з якого виготовлений. Зазначений опис цілком достатній для індивідуалізації конкретно визначених речей серед інших, а тому суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання скаржниці на неякісно складений опис арештованого майна.
Також судом було правильно звернуто увагу, що скаржниця вже зверталась у січні 2018 року до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця в межах зазначеного вище виконавчого провадження, зокрема з проханням визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 6 листопада 2017 року протиправними та скасувати постанову про опис та арешт майна. Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року у задоволенні скарги в частині оскарження постанови від 6 листопада 2017 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та дій державного виконавця по її складанню відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. У відкритті касаційного провадження було відмовлено Ухвалою Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 серпня 2020 року.
Таким чином, судом правильно було встановлено, що доводи скаржника щодо порушень, допущених за її твердженням при здійсненні опису та арешту майна, вже були предметом судового дослідження, тому не підлягають розгляду та оцінці судом.
Щодо посилання скаржниці на порушення пункту 50 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, колегія суддів зазначає наступне.
Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (абзац третій частини другої статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").
Суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі (частина перша статті 5 Закону про оцінку майна).
Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця (частина третя статті 20 Закону про виконавче провадження).
Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності, зокрема, зобов`язані дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог Закону про оцінку майна та нормативно-правових актів з оцінки майна, забезпечувати об`єктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення об`єктивної оцінки у зв`язку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають (згідно із статтею 13 Закону про оцінку майна).
Згідно із статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.
Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем (частина п`ята статті 20 Закону про виконавче провадження).
Відповідно до приписів статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Частиною 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 №1440 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.
Згідно із статтею 12 Закону про оцінку майна та умовами абзацу сьомого пункту 51 Національного стандарту №1 незалежна оцінка майна передбачає складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки. Пункти 56 та 57 Національного стандарту №1 передбачають, що висновок про вартість об`єкта є складовою частиною такого звіту.
Звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (згідно із пунктом 59 Національного стандарту №1).
Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна згідно із законодавством (абзац перший пункту 55 Національного стандарту № 1).
Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Даним Стандартом пунктами 50-55 зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.
Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися у відповідності до Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна" з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.
Згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.
Відповідно до пункту 51 вказаного Національного стандарту незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Пунктом 53 зазначеного стандарту передбачено, що незалежно від обраних підходів та методів оцінки оцінювач повинен: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий стан використання об`єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об`єкта оцінки врахувати їх вплив на вартість об`єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів або методів).
Відповідно до пункту 10 абзацу 2 та пункту 56 Національного стандарту звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.
Отже, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, укладення договору на проведення оцінки та ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.
Подаючи скаргу до суду, ОСОБА_1 вказувала на те, що огляд (обстеження) об`єктів оцінки не проводився суб`єктом оціночної діяльності.
Абзац 14 пункту 3 Національного стандарту №1 дає чітке визначення необ`єктивної оцінки. Її встановлення має відбуватись у відповідності до конкретних фактів, а не припущень.
Необ`єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки (абзац чотирнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1).
Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту №1).
Згідно із частиною 5 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.
Якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення.
У разі заперечення однієї із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна.
Пунктом 62 Національного стандарту №1 передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.
Рецензування здійснюється відповідно до вимог "Положення про порядок рецензування звітів про оцінку майна та майнових прав рецензентами, що працюють у штаті Фонду державного майна України, його регіональних відділень та представництв" затвердженого наказом Фонду державного майна України №1585/1 від 31 жовтня 2011 року.
Згідно із пунктом 4.1 даного Положення відповідно до положень статті 4 Закону рецензування звіту про оцінку майна полягає в його критичному розгляді та наданні висновків щодо його повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна в порядку, визначеному Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не подавала приватному виконавцю заперечення проти звіту про оцінку від 4 травня 2018 року та останнім рецензування звіту не призначалося.
Оскільки, як вбачається зі Звіту про оцінку майна від 4 травня 2018 року огляд об`єктів оцінки провів представник суб`єкта оціночної діяльності, заявник своє право на рецензування не використала та не надала суду належного доказу, передбаченого Національним стандартом №1, неякісної (недостовірної) оцінки Звіту про оцінку майна від 4 травня 2018 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги в частині визнання протиправною оцінки майна згідно зі Звітом суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання «Приватна експертна служба» від 4 травня 2018 року.
У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 7 лютого 2014 року надано роз`яснення, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
При цьому суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до статті 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку. Звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч.1 ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"). Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Отже, дійсно, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17.
Не можуть бути визнані обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо не отримання ОСОБА_1 висновку незалежної оцінки проведеної в рамках виконавчого провадження з урахуванням наступного.
Так, судом встановлено, що 11 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні НОМЕР_1 - ТОВ «Приватна експертна служба» для проведення оцінки описаного та арештованого майна боржника, попереджено суб`єкта оціночної діяльністі про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться у постанові. З матеріалів виконавчого провадження, що є в матеріалах даної справи вбачається, що копію зазначеної постанови в день її винесення 11 квітня 2018 року з листом № 39439 було направлено боржнику до відома.
Матеріалами справи встановлено, що після отримання державним виконавцем звіту про оцінку майна від 4 травня 2018 року з висновком про ринкову вартість майна 13 липня 2018 року, з листом № 71518, державний виконавець направив ОСОБА_1 копію вказаного висновку для ознайомлення, копія листа є в матеріалах справи, однак доказів поштового відправлення немає (а.с. 107, Т.1).
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання скаржником вказаної копії висновку, натомість в скарзі є твердження скаржника, що вона дізналася про існування постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності 31 травня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Скаргу на дії державного виконавця складено й направлено до суду 10 червня 2019 року та отримано судом 12 червня 2019 року. Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та не спростований скаржником у апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що в постанові про опис та арешт майна зазначено 44 позиції, однак в звіті про оцінку вказано 45 позицій, за своєю суттю є формальними та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який надав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	

	С.О. Журба