У Х В А Л А
Іменем України 
09 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 753/11192/22
провадження № 61-14298ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2022 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», банк) звернулося до ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року цивільну справу передано до Дзержинського районного суду м. Харкова за територіальною підсудністю.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, позивач 30 травня 2023 року подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Короткий зміст заяви
16 серпня 2023 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду апеляційної інстанції зі заявою про забезпечення позову, просило зупинити виконання за виконавчим листом № 428/15646/18, виданим 19 січня 2022 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 62 000,00 дол. США та три проценти річних у розмірі 5 580,00 дол. США, судовий збір у розмірі 8 810,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі № 753/11192/22.
Заява обґрунтована тим, що продовження вжиття заходів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 до прийняття рішення за результатом розгляду позовної заяви банку про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 12 січня 2021 року може призвести до безпідставного стягнення заборгованості з банку за виконавчим листом, який оскаржується, та до неможливості повороту виконання рішення суду про стягнення з філії банку боргу після набрання законної сили рішенням суду про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) від 12 січня 2021 року недійсним та подальшого виконання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» про забезпечення позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції, відмовивши в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що банк оскаржує ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року, якою справу передано на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова за територіальною підсудністю, тому у суду немає повноважень вирішувати питання зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки провадження щодо примусового виконання судового рішення є реалізацією процесуального принципу обов`язковості судового рішення, а зупинення стягнення можливо у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або при оскарженні виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Щодо строку на касаційне оскарження
У жовтні 2023 року банк звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження. 
У касаційній скарзі заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, оскільки ухвалу суду апеляційної інстанції він отримав 04 жовтня 2023 року, що підтверджується належними доказами.
Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи те, що касаційну скаргу направлено на електронну адресу Верховного Суду 05 жовтня 2023 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, то клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України. 
Вимоги касаційної скарги
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме пункт 6 частини першої статті 150 ЦПК України, яким визначено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Заявник зазначив, що обґрунтував об`єктивну необхідність у забезпеченні позову та надав достатні та належні докази, що підтверджують підстави забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про те, що банк не звертався до суду із позовом про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки заява про забезпечення позову містить таку інформацію, розгляд цієї справи триває.
Суд апеляційної інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19.
АТ «Ощадбанк» просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у справі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а  також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що суд не може заборонити державному виконавцю вчиняти дії у виконавчому провадженні. Апеляційна скарга банку стосується питання щодо передання справи для розгляду іншому суду, а не розгляду справи по суті заявлених вимог, тому  Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що заява про забезпечення не може бути вирішена під час перегляду цієї ухвали суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.
У касаційній скарзі заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19.
Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19 сформульовані щодо інших обставин, виду забезпечення та предмета позову, тому не заслуговує на увагу.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Доводи та аргументи, наведені банком у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваного судового рішення, тому правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
Поновити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
         І. Ю. Гулейков
         О. В. Ступак