УХВАЛА
 
05 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 753/14305/17
провадження № 61-16417ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                      від 25 травня 2021 року у справі за об`єднаними позовами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «КК Пріорітет», Комунальне підприємство Київської обласної ради «Готово», Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Державна арітектурно-будівельна інспекція України, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Анди», ОСОБА_5 про знесення об`єкту самовільного будівництва, визнання недійсним технічного паспорту на квартиру та визнання недійсним реєстрації права власності
та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово», ОСОБА_4 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «КК Пріорітет», про визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора,
ВСТАНОВИВ:
15 листопада 2023 року адвокат Довженко В. І., який діє в інтересах особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва              від 14 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня       2021 року.
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:                      1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 394 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, яке обґрунтовано тим, що заявник не був залучений до участі в справі, в той час як суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, копію оскаржуваних судових рішень отримав 21 жовтня 2023 року.
Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, що вказані заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження рішень свідчать про пропуск процесуального строку з поважних причин, що є підставою для задоволення клопотання та поновлення строку.
При цьому, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 14 грудня 2020 року, відмовив у задоволенні позовів.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Київський апеляційний суд постановою від 25 травня 2021 року,апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнив, скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та ухвалив нове, яким позовні вимоги задовольнив.
Зобов`язав ОСОБА_4 здійснити знесення самочинно збудованого нерухомого майна - терас загальною площею 14,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасував рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» Петришина В. М. про державну реєстрацію права власності     від 10 липня 2017 року за ОСОБА_4 об`єкту нерухомого майна: квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62,2 кв. м.
Скасував запис за номером 213233281, який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,2 кв. м, за     ОСОБА_4 .
Зобов`язав ОСОБА_4 привести квартиру АДРЕСА_2 до попереднього стану відповідно до технічного паспорту Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації»                   від 03.2000 року та поверхневого плану приміщень ІІ поверху з інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу добудованих приміщень (лоджій) за рахунок власних коштів.
Вирішив питання щодо судового збору.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною четвертою статті 389 ЦПК України встановлено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Тлумачення частин першої та четвертої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, може бути подана за умови апеляційного перегляду справи за її апеляційною скаргою.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить скасувати, зокрема, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та незалучення його в якості співвідповідача.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Відповідно до матеріалів касаційної скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року не переглядалося в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки.
За таких обставин, заявнику необхідно уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги та надіслати касаційну скаргу, яка буду відповідати вимогам статті 389 ЦПК України та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору.
Заявником заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на скрутне матеріальне становище, зазначає, що не може сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, також підпадає під дію частини першої, другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік.
На підтвердження вказаного заявник надає відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 11 липня 2023 року на ім`я ОСОБА_1 , за період з 1 квартала 2022 року по 1 квартал 2023 року, де вказано, що інформація про доходи відсутня; довідку форми ОК-5 та ОК-7 від 06 липня 2023 року на ім`я ОСОБА_1 , де зазначено, що індивідуальні відомості про особу відсутні.
Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
За правилами статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору, якщо: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами                             є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;                       в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26 липня 2005 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року по справі                          № 0940/2276/18, провадження № 11-336апп20, зробила висновок, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі                              № 338/158/19, провадження № 61-11548св20, зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.
За приписами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто, основним у вирішенні питання про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору є встановлення майнового стану сторони, яка заявила відповідне клопотання. Дані обставини встановлюються судом на підставі доказів (наприклад, індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), що видається органами Пенсійного фонду України, та/або відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків, що видається органами Державної податкової служби України, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану тощо).
Враховуючи, що ОСОБА_1 не надав до суду належних та достатніх доказів про суми свого доходу, наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану, Верховний Суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а тому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити.
Таким чином, касаційна скарга підлягає оплаті судовим збором.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункт 1 частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
В частині третій статті 6 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Зважаючи на те, що оскаржуються одна позовна вимога заявлена в 2017 році та три позовні вимоги заявлені в 2019 році судовий збір за подання касаційної скарги підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2017 року та на 01 січня 2019 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року становив 2 270 грн, на 01 січня 2019 року - 1 921 грн.
Оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2017 року дорівнює 1 600 грн, за одну немайнову вимогу заявник має сплатити судовий збір за подання касаційної скарги 1 280 грн (640 * 200 %).
Оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2019 року дорівнює 1 921 грн, за три немайнові вимоги заявник має сплатити судовий збір за подання касаційної скарги 4 610,40 грн (2 305,20 * 200 %).
Судовий збір за подачу касаційної скарги дорівнює 5 890,40 грн (1 280 + 4 610,40).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.                 р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
У порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.
Касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року залишити без руху. 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                      І. В. Литвиненко