Справа № 463/403/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/969/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
                при секретарі: Х.Б. Назар
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про виділ у натурі частки майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -
в с т а н о в и в: 
       27 січня 2015 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , в якому  з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.04.019 року просила здійснити поділ житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 між співвласником 1/4 ідеальної частки - позивачем ОСОБА_1 та співвласниками 3/4 ідеальних часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з можливістю виділення ОСОБА_1 1/4 ідеальної частки будинку та земельної ділянки відповідно до висновку експерта 06/03-19я будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 квітня 2019 року.
       Позов обґрунтовувала тим, що вона та відповідачі є спадкоємцями в рівних частках по 1/4 частині житлового будинку з усіма господарськими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 , та складається з чотирьох кімнат, житловою площею 61,3 кв.м та трьох кухонь, при будинку є цегляний та дерев`яний сарай. В її користуванні знаходиться житлова кімната під літерою 1-2 - 17,90 кв.м, кухня під літерою 1-1 - 8,00 кв.м, в користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходиться житлова кімната під літерою 2-2 - 18,50 кв.м, кухня під літерою 2-1 - 8,00 кв.м, а в користуванні відповідача ОСОБА_3 - мезонінна жила кімната під літерою 3-3 - 15,30 кв.м, кухня 3-1 - 8,70 кв.м, житлова кімната 3-4 - 9,60 кв.м, кладовка 3-2 - 5,60 кв.м. Крім того, в користуванні сторін знаходяться гаражі. Враховуючи, що сторони не можуть досягти домовленості щодо розподілу спірного об`єкта між його співвласниками, просила виділити в натурі частки майна та встановити порядок користування житловим будинком, прибудовами та земельною ділянкою. 
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.  
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . 
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
       Зазначає, що їй належить 1/4 частка у спадковому майні та вона вправі ставити питання про виділ такої, оскільки вважає, що її права як власника порушені. Посилається на пояснення представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, згідно яких питання про виділ 1/4 частки міжвідомчою комісією не розглядалося. Зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не оглянув технічний паспорт та інвентаризаційну справу на спірний житловий будинок. При цьому, суд першої інстанції не врахував, що у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні відмітки про самочинне будівництво за адресою даного будинковолодіння. Постановляючи оскаржуване рішення суд зіслався на погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю І групи. Зазначаючи про те, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду, суд першої інстанції не врахував, що у нього відсутній опікун. Судовий експерт у висновку запропонував можливі варіанти розподілу будинковолодіння та виділу її частки в житловому будинку та земельної ділянки, однак суд послався на те, що їй виділяється більша частина майна, не взявши при цьому до уваги те, що її становище погіршено ОСОБА_2 , яким розширено свою частку та встановлено без згоди Львівської міської ради металеву огорожу та окремий заїзд. У даній справі тричі проводилися експертизи, якими встановлено можливість реального розподілу житлового будинку з виплатою грошової компенсації без порушення прав співвласників. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
       У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.
       Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який є правонаступником ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів. 
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
       Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.
       Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
       Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
       Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
       В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
       Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
       Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди не є об`єктом права власності і вони не можуть бути предметом поділу.
       Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
       Частиною 3 ст.357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
       Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
       Порядок проведення робіт з поділу, виділу та  розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, визначено Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55.
       Згідно пункту 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
       Таким чином, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
       Судом встановлено, що співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 (1/4 частка), відповідач ОСОБА_3 (1/4 частка) та відповідач ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_4 (1/2 частка), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 березня 1993 року (а.с.4, том1), реєстраційним посвідченням (а.с.5, том 1) та витягом з реєстру (а.с.168-171, том 2).
       Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , складений Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», від 08.12.2017 року домоволодіння складається з: «А-1» житловий будинок, «пд» підвал, «а» тамбур, «а’-1» тамбур, «а”-1» мезонін, «б» балкон, «б’» балкон, «Б» гараж, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» вбиральня, «к» колодязь, «№1» ворота, «№2» ворота, «№3» хвіртка;
       Житловий будинок «А-1» складається з наступних приміщень: 
       Підвал: підвал, під індекс. І, площею 7,0 кв.м; підвал, під індекс. II, площею 7,5 кв.м.
       Всього площа по підвалу 14,5 кв.м.
       Перший поверх:
       Квартира АДРЕСА_2 :
- коридор, під індекс. 1-1, площею 1,9 кв.м;
- кухня, під індекс. 1-2, площею 5,7 кв.м;
- вбиральня, під індекс. 1-3, площею 1,9 кв.м.;
- душова, під індекс. 1-4, площею 0,7 кв.м;
- коридор, під індекс. 1-5, площею 2,4 кв.м;
- житлова кімната, під індекс. 1-6, площею 10,1 кв.м;
- житлова кімната, під індекс. 1-7, площею 5,6 кв.м;
       Всього площа квартири АДРЕСА_2 складає 28,3 кв.м.
       Квартира 

АДРЕСА_3 квартири №2 складає 38,0 кв.м.
- коридор, під індекс. І, площею 3,0 кв.м;
- коридор, під індекс. П, площею 5,0 кв.м.
       Всього площа сп. коридору складає 8,0 кв.м.
       Всього площа першого поверху складає 74,3кв. 

АДРЕСА_4 , площею 9,4кв.м.
       Всього площа квартири АДРЕСА_5 складає 39,7 кв.м.
- східці, під індекс. І, площею 11,5 кв.м;
       Всього площа мезоніну складає 51,2 кв.м.
       Всього площа будинку складає 140,0 кв.м.
       Судом встановлено, що сторони у справі користуються окремими приміщеннями будинковолодіння, яке фактично поділено на три квартири. 
       Згідно листа ОКП БТІ та ЕО від 11 листопада 2018 року у будинку по АДРЕСА_1 самочиннотзбільшено розмір тамбура (з 1,78 кв.м до 2,98 кв.м, а.с. 65, том 2).
       Згідно Інформаційної довідки №176342471 від 05 серпня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок по АДРЕСА_1 складається з 4 кімнат та трьох кухонь, самовільно побудованого гаража «Б» вартістю 7960 грн, тамбура «аі» вартістю 3065 грн (а.с. 168-171, том 2).
       Відповідно до технічного висновку про стан квартири АДРЕСА_5 та несучу здатність конструкцій будинку по АДРЕСА_6 не відповідає ДБН В.3.2.-2009 «Житлові будинки. Реконструкція і капітальний ремонт» та ДБНВ.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Вхід в квартиру АДРЕСА_5 існував з сходової клітки. Мешканці квартири АДРЕСА_2 розібрали сходову клітку і влаштували коридор під інд. 1-3 пл.1.7 кв.м. У квартирі проживає інвалід 1 групи. Для входу в квартиру АДРЕСА_5 влаштовані зовнішні металеві сходи, що не відповідає ДБН (аркуш 9 Звіту).
       Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 . При цьому, кожний із співвласників користується своєю частиною приміщень. Однак, внаслідок самочинного будівництва, здійсненого позивачем, у приміщенні коридору на першому поверсі було демонтовано сходи, які вели на другий поверх (мезонін) будинку у приміщення, якими користується  ОСОБА_3 , який є собою з інвалідністю І групи. Для входу у його частину будинку облаштовано окремий вхід по металевих сходах, які розташовані ззовні будинку і не відповідають Будівельним нормам і правилам. Крім того, частина приміщень, якою користується  ОСОБА_3  не має туалету та ванної (душової) кімнати.При запропонованому ОСОБА_1 варіанті поділу будиноковолодіння позивач отримає окремі приміщення будинку, які перевищують розмір її частки в будинку, інша ж частина приміщень будинку залишається у власності обох співвласників будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які користуються приміщеннями окремо. Суд першої інстанції враховував здійснення самочинного переобладнання у будинку АДРЕСА_1 та влаштування окремого входу по металевих сходах ззовні будинку, який не відповідає Будівельним нормам і правилам для особи з інвалідністю І групи - ОСОБА_3 , який є одним із співвласників спірного майна. 
       З таким висновком колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, якими підтверджено наявність у будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 самовільно добудованих та реконструйованих приміщень, а саме - побудованого гаража та тамбура, розмір якого шляхом самовільної реконструкції збільшено з 1,78 кв.м до 2,98 кв.м, влаштування металевих сходів з зовнішньої сторони будинку.
       З урахуванням того, що предметом поділу є будинковолодіння  в цілому, до складу якого входить самочинно влаштовані приміщення, поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 в натурі колегія суддів вважає неможливим. 
       Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.03.2019 у справі № 361/4685/17, від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14-ц, від 03.06.2020 у  справі №  722/1882/16-ц, від  16.03.2021 у  справі № 562/542/19, від 15.11.2021 у справі № 279/790/18, від 17.11.2021 у справі № 182/4522/19, від 16.02.2022 у  справі №  495/6053/19, від  09.03.2023 у  справі № 127/28862/21, згідно якого самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу. При цьому, така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до  визнання права власності. Це є  неприпустимим, зокрема згідно зі ст. 376 ЦК.
       Враховуючи, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:   
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 31 січня 2020 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий:                 Н.П. Крайник 

Судді:                        Я.А. Левик

                                                                               М.М. Шандра