ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 листопада 2023 року 
м. Київ 
 
справа № 357/6367/15-ц
провадження № 61-8282св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року у складі судді Кошель Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Нежури В. А., Поліщук Н. В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), яке змінило найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № КІСWGK00830082 (далі - Кредитний договір), за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 36 200 доларів США під 10,08 % річних з кінцевим терміном повернення до23 жовтня 2026 року. 
 
У зв`язку з неналежним виконанням  ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором станом на 10 березня 2015 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 25 807,98 доларів США, з яких: 23 387,26 доларів США - тіло кредиту; 1 722,31 доларів США - проценти; 424,10 доларів США - комісія; 274,31 доларів США - пеня. 
 
Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором у розмірі 25 807,98 доларів США, що станом на 10 березня 2015 року еквівалентно 560 807,41 грн. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області                      від 02 липня 2015 рокупозов задоволено. 
 
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 560 807,41 грн. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов банку доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань. 
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого        2022 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього суду                   від 02 липня 2015 року залишено без задоволення. 
 
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням,  ОСОБА_1 у липні 2022 року подала апеляційну скаргу. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року - без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. 
 
Посилання ОСОБА_1 на те, що 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, а тому на час звернення (06 травня 2015 року) до суду з цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не мало права вимоги до неї за Кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки на підставі договору від 21 лютого 2007 року банк взяв на себе зобов`язання з обслуговування іпотечних активів, в тому числі нести відповідальність за всі судові провадження, що стосуються кредитів на тих рахунках, де баланс залишається непогашеним, для чого названою компанією позивачу надано право подавати позов до компетентного суду з повноваженням на ведення справи в судах усіх інстанцій. На виконання вказаного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» також було видано довіреність від 10 березня 2010 року. 
 
Крім того, 14 квітня 2016 року відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», відбулося зворотнє відступлення права вимоги за Кредитним договором на користь банку. 
 
Таким чином, на час пред`явлення позову у травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» діяло на підставі згаданої довіреності від 10 березня 2010 року як довірена особа Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» з повноваженнями позивача, в тому числі правом стягнення коштів, а після укладення договору викупу (відступлення) права вимоги за Кредитним договором від 14 квітня 2016 року банк набув статусу позивача, чим спростовуються доводи відповідача про відсутність у ПАТ КБ «ПриватБанк» права вимоги. 
 
На підставі викладеного апеляційний суд виснував, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у цій справі, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 643/16175/15. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
31 травня 2023 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. 
 
На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України      (далі - ЦПК України), заявник зазначила, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12, від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15, від 13 січня 2020 року у справі № 363/1264/15,      від 07 травня 2020 року у справі № 202/4346/15. 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що як на час звернення до суду з цим позовом, так і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, тому не мало права вимоги до неї як позичальника за Кредитним договором. 
 
Крім того, Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, а тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти, комісію та пеню. 
 
Аргументи інших учасників справи 
 
У серпні 2023 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Наведені у скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Білоцерківського міськрайонного суду. 
 
07 серпня 2023 року справа № 357/6367/15-ц надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
Встановлено, що 23 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 36 200 доларів США, з яких: 30 000 доларів США - для придбання житла, 6 200 доларів США - на сплату страхових платежів у випадку та згідно з порядком, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, з кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2026 року (том 1 а. с. 12-13). 
 
Пунктом 1.1 Кредитного договору передбачена плата за користування кредитом у вигляді процентів у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, проценти за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до пункту 6.2 цього договору. Періодом сплати вважається період з «20» по «26» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 353,89 доларів США, для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентами, винагородою, комісією. 
 
Згідно з пунктом 3.2 Кредитного договору при порушенні зобов`язань із погашення кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 1,68 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 
 
Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що при порушенні будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше ніж 1 грн за кожний день прострочення. 
 
Занаданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком станом на 10 березня 2015 року в позичальника  ОСОБА_1 утворилася заборгованість за Кредитним договором у розмірі 25 807,98 доларів США, з яких: 23 387,26 доларів США - тіло кредиту; 1 722,31 доларів США - проценти; 424,10 доларів США - комісія; 274,31 доларів США - пеня (том 1 а. с. 5-11). 
 
Апеляційним судом також встановлено, що 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, за яким у порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, до названої компанії перейшло право вимоги як первісного кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за зобов`язаннями відповідача за Кредитним договором (том 1 а. с. 87-119). На підставі цього договору до Державного реєстру іпотек внесені відомості про зміну іпотекодержателя ЗАТ КБ «ПриватБанк» за іпотечним договором від 23 жовтня 2006 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , на Компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» (том 1 а. с. 83, 84, 225-249). 
 
21 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» укладено договір про обслуговування іпотечних активів, пунктом 3.2 якого встановлено обов`язок ЗАТ КБ «ПриватБанк», як обслуговуючої установи: вносити відповідні записи на дебет і кредит згідно з умовами відповідних кредитів (пункт 3.2.1. (і)); стягувати щомісячні платежі, що належать до сплати позичальниками за кредитами (пункт 3.2.1. (іі)), а також передбачено інші повноваження, пов`язані з обслуговуванням раніше укладених кредитних договорів між позичальниками та банківською установою, в тому числі і за укладеним між сторонами у цій справі Кредитним договором (том 1 а. с. 176-195). 
 
Згідно з пунктом 5.3 вказаного договору обслуговуюча установа докладає усіх обґрунтованих зусиль з метою стягнення усіх платежів та несе відповідальність за всі судові провадження, що стосуються кредитів на тих рахунках, де баланс залишається непогашеним. 
 
Пунктом 4 Додатку № 1 до цього договору передбачено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк», як обслуговуюча установа, подає позов у компетентний суд та розпочинає судове провадження з правом ведення справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій. 
 
Згідно з довіреністю від 10 березня 2010 pоку, компаніями «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» та «Ті-Ем-Еф Трасті Лімітед» уповноважено ПАТ КБ «ПриватБанк» діяти від імені довірителя або іншим чином, та замість нього, зокрема, користуватися будь-якими та всіма правами позивача, відповідача або третьої особи в українських загальних, господарських або адміністративних судах будь-якої інстанції, а також у будь-якому українському або іноземному арбітражному провадженні; стягувати будь-які кошти або інші активи, що підлягають сплаті емітенту в якості кредитора та іпотекодержателя за кредитними договорами або договорами іпотеки (том 2 а. с. 131-145). 
 
14 квітня 2016 року між Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір викупу (відступу) прав вимоги, за яким до ПАТ КБ «ПриватБанк» знову перейшло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором, укладеним із  ОСОБА_1 (том 2 а. с. 124). 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
 
Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). 
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). 
 
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 
 
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
 
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 
 
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
 
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша та друга статті 202 ЦК України). 
 
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
 
Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. 
 
Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. 
 
Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє. 
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. 
 
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. 
 
Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї. 
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
Відповідно до частини першої, пункту 8 та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
 
За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. 
 
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. 
 
З урахуванням викладеного для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема майнові права, суду необхідно встановити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи правильний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином доведено й обґрунтовано заявлені вимоги, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань. 
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд також зазначив, що на час пред`явлення позову у травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» діяло на підставі вищезгаданої довіреності від 10 березня 2010 року як довірена особа Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» з повноваженнями позивача, в тому числі правом стягнення коштів, а після підписання договору викупу (відступлення) права вимоги від 14 квітня  2016 року до банку знову перейшло право вимоги, зокрема за Кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 , що у своїй сукупності свідчить про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у цій справі. 
 
Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду не погоджується із наведеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке. 
 
У постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 1111/6765/12 (провадження № 61-13248св18), від 18 липня 2019 року у справі № 623/488/17 (провадження № 61-25295св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 161/10757/15 (провадження № 61-15827св18), від 13 січня 2020 року у справі № 363/1264/15 (провадження № 61-16401св18), від 07 травня 2020 року у справі № 202/4346/15 (провадження № 61-6193св18), на які посилалася заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, суди касаційної інстанції дійшли таких висновків: 
 
- у справі № 1111/6765/12: представник за довіреністю повинен діяти виключно в межах наданих йому повноважень. З доданої до касаційної скарги копії довіреності, виданої 10 березня 2010 року Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» мало право представляти інтереси товариства в судах України від імені цього товариства, а не від свого імені.Банк, звертаючись у липні 2012 року до суду з позовом, не вказав, що іпотекодержателем на той час була Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ні на час подання позову, ні час ухвалення заочного рішення у банка не було права вимоги за спірним договором іпотеки, оскільки таке право належало іноземній компанії. За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки; 
 
- у справі № 623/488/17: відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки позивач не довів, що після того, як у 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за кредитним договором від 01 листопада 2006 року № НАZ0GК01270014, таке право знову було набуто АТ КБ «ПриватБанк», а довіреність, на підставі якої Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» уповноважила АТ КБ «ПриватБанк» здійснювати представництво в судах, не є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості на користь представника за довіреністю. Судами першої та апеляційної інстанції надано належну оцінку змісту довіреності                             від 10 березня 2010 року, відомостям про обтяження предмету іпотеки, що належить на праві приватної власності відповідачу, які свідчать, що іпотекодержателем виступає Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», і зроблено обґрунтований висновок відносно того, що зміст довіреності свідчить про те, що довіритель надав представнику лише право на представництво своїх інтересів. За таких обставин суди правильно виходили з недоведеності заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог, зокрема щодо наявності у нього права вимоги за кредитним договором                               від 01 листопада 2006 року № НАZ0GК01270014; 
 
- у справі № 161/10757/15: встановивши, що на час подання позову у липні 2015 року у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог; 
 
- у справі № 363/1264/15: суди встановили, що відповідач погасила заборгованість за тілом кредиту, а Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії. Також суди встановили, що на час подання позову у березні 2015 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним кредитним договором, оскільки таке право належало іноземній компанії, тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог. Заміна сторони у справі не проводилась, відповідне клопотання сторонами не заявлялось; 
 
- у справі № 202/4346/15: апеляційний суд встановив, що на час звернення до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» відступило Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за договорами про іпотечні кредити, зокрема за кредитним договором № DNU0GK00000918 від 21 листопада 2006 року, укладеним між позивачем та відповідачем, а тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову у позові є правильним, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» на час звернення з позовом до суду не було особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до відповідача за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29 вересня 2006 року. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
 
Однак у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, на які послалася заявник у касаційній скарзі, суди залишили поза увагою, що як на час звернення до суду з цим позовом, так і на момент ухвалення заочного рішення судом першої інстанції, у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право вимоги за спірним Кредитним договором, оскільки таке право належало Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», а відтак, у розумінні вимог статті 3 ЦПК України банк не мав статусу особи, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються. 
 
Посилання апеляційного суду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діяло на підставі вищезгаданої довіреності від 10 березня 2010 року як довірена особа Компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» з повноваженнями позивача, в тому числі правом на стягнення коштів, є помилковим, оскільки за умовами цієї довіреності банк мав право представляти інтереси названої компанії від її імені, а не від свого власного. 
 
Крім того, колегія суддів зауважує, що судом апеляційної інстанції неправильно застосований правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові                     від 12 серпня 2019 року у справі № 643/16175/15 (провадження № 61-15523св18), оскільки у справі № 643/16175/15 на час ухвалення Московським районним судом міста Харкова рішення від 31 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже набуло право вимоги за кредитними договорами на підставі укладеного між ним та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» договору купівлі-продажу прав вимоги (зворотного викупу) від 16 квітня 2016 року, тоді як у цій справі суд першої інстанції ухвалив заочне рішення 02 липня 2015 року, тобто до укладення вказаного договору викупу (відступлення) прав вимоги. 
 
Таким чином, судами попередніх інстанцій неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому їх висновки про наявність підстав для задоволення позову є помилковими. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що на час вирішення судом першої інстанції спору по суті ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав цивільного права, за захистом якого він звернувся, тобто був неналежним позивачем у цій справі. 
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
 
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 5 481 грн, а за подання касаційної скарги - 7 308 грн, всього - 12 789 грн (5 481 + 7 308), які підлягають стягненню з позивача на її користь. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити. 
 
Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
 
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року № КІСWGK00830082 відмовити. 
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 12 789 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Головуючий	А. І. Грушицький  	
Судді:	С. О. Карпенко  	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров  	
 	В. В. Пророк