ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 754/3214/22
провадження № 51-2980 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                             ОСОБА_5 ,
захисника                                                                            ОСОБА_6 ,
засудженої                                                                          ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022100030000647, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року ОСОБА_7  визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_7  звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За встановлених судом фактичних обставин, які детально викладено у вироку,25 березня 2022 року приблизно о 14:40, ОСОБА_7 , перебуваючи у торговельному залі магазину «Метро» по вул. Сержа Лифаря, 2-А у м. Києві, умисно, таємно в умовах воєнного стану викрала з полиць товар на загальну суму 8103,20 грн, який належить ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», та поклала його до сумки, після чого вийшла з магазину, не розрахувавшись, чим спричинила потерпілому майнову шкоду.
Крім того, ОСОБА_7  27 березня 2022 року приблизно о 16:00, перебуваючи в торговельному залі магазину «Метро» по вул. Сержа Лифаря, 2-А у м. Києві, умисно, повторно, таємно в умовах воєнного стану викрала з полиць товар на загальну суму 4156,78 грн, який належить ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» і поклала його до сумки, після чого, не маючи наміру розрахуватися за товар, пройшла через каси та попрямувала до виходу з магазину, однак не змогла довести злочин до кінця, оскільки була зупинена працівниками охорони магазину.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 серпня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 04 квітня 2023 року касаційну скаргу прокурора задовольнила частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасувала та призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Київський апеляційний суд ухвалою від 15 червня 2023 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.
Вимоги й доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданій касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи доводи, викладені нею в касаційній скарзі, зазначає, що апеляційний суд:
- безпідставно застосував до  ОСОБА_7 приписи ст. 75 КК України;
- не звернув уваги, зокрема, на те, що  ОСОБА_7 вчинила два тяжкі, умисні, корисливі злочини під час воєнного стану, з незначним проміжком часу між ними, а викрадене нею майно не є товарами першої необхідності;
- за результатами повторного апеляційного розгляду не виконав вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року;
- ухвала апеляційного суду є невмотивованою і не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). 
Заперечень на касаційну скаргу до Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_8 та просив її задовольнити.
Засуджена та її захисник заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У цьому провадженні висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженої в касаційному порядку не оспорюються.
За приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Як визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК Українивстановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно зі ст. 75 КК Україниякщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання засудженій  ОСОБА_7 , дійшов висновку про можливість звільнення її від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 серпня 2022 року залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року залишив без змін і вважав рішення суду першої інстанції щодо можливості застосування до засудженої приписів ст. 75 КК України обґрунтованим.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2023 року вказану ухвалу апеляційного суду від 11 серпня 2022 року стосовно  ОСОБА_7 було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи ухвалене рішення, Суд, зокрема, зазначив, що суд апеляційної інстанції, всупереч приписів, передбачених ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, не надав оцінки викладеним у ній доводам у сукупності з іншими обставинами справи. Водночас, застосовуючи до засудженої положення ст. 75 КК України, суди також не достатньо врахували тяжкість злочинів, обставини їх вчинення, кількість епізодів, загальну вартість викрадених товарів, які не є товарами першої необхідності, а також не навели будь-яких обґрунтувань щодо висновку про можливість виправлення  ОСОБА_7 без відбування покарання.
Разом з тим, Верховний Суд у прийнятому рішенні зауважив, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення стосовно ОСОБА_7 і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, застосування положень ст. 75 КК України слід вважати необґрунтованим.
Варто зауважити, що положеннями ч. 2 ст. 439 КПК Українипередбачено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Водночас, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду дотримався вимог ч. 2 ст. 439 КПК України.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, при новому розгляді провадження апеляційний суд погодився з судом першої інстанції, який врахував тяжкість кримінальних правопорушень та обставини, за яких вони були вчинені, дані про особу винної, обставини, які пом`якшують покарання та дійшов висновку, що виправлення засудженої можливе без ізоляції від суспільства.
При цьому апеляційний суд на виконання рішення Верховного Суду взяв до уваги нові дані про особу обвинуваченої, а саме те, що ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеною особою, має постійне місце проживання в м. Києві (т. І, а.с. 143, 144), працює на посаді фахівця з продажу в ТОВ «ФАПРЕКС-ПАК», позитивно характеризується на місці роботи і проживання (т. І, а.с. 150-153), а також врахував довідку начальника Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області (т. І, а.с. 141), подяки від Добровольчого формування № 31 територіальної громади м. Києва (т. І, а.с. 154) та Головного управління розвідки Міністерства оборони України (т. І, а.с. 155) і дійшов переконання, що виправлення засудженої можливе без відбування покарання.
Крім того, під час касаційного розгляду стороною захисту також було надано довідку Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 21 листопада 2023 року, низку схвальних характеристик від 28 листопада 2023 року з місця проживання та від 29 листопада 2023 року з місця роботи ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, Колегія суддів, вважає, що апеляційний суд повною мірою виконав вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2023 року, та навів достатні мотиви на спростування доводів, викладених у скарзі прокурора в частині необґрунтованого звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі прокурора відсутнє достатнє обґрунтування неможливості застосування ст. 75 КК України до засудженої, а також відсутні фактичні дані, які б вказували на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, з урахуванням встановлених під час нового апеляційного розгляду обставин, Суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.
Отже, підстав для сумніву у правильності висновків судів в частині застосування до  ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України немає.
Враховуючи наведене, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 439, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 рокустосовно  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3