справа № 363/2932/22                               головуючий у суді І інстанції Рудюк О.Д.
провадження № 22-ц/824/12923/2023         суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 листопада 2023 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до  ОСОБА_1  про відшкодування шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року ПАТ «Просто-страхування» звернулося до суду з позовом та просило стягнути на його користь з  ОСОБА_1 грошові кошти по виплаті страхового відшкодування в розмірі 80 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 червня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода на Гостомельському шосе КП «Пуща Водиця» в м. Києві за участі транспортного засобу «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mazda3» (реєстраційний номер   НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_3 .
Транспортний засіб «Mazda 3» (реєстраційний номер     НОМЕР_2 ) було застраховано відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту PVP.S №2003969 від 08 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Просто-страхування». Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб «Mazda 3» (реєстраційний номер     НОМЕР_2 ) та 03 червня 2022 року ПАТ «Просто-страхування» складено страховий акт № 153265, яким зазначена дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком з страховим відшкодуванням в розмірі 80 000 грн. Відповідно до звіту від 02 липня 2021 року вартість відновлюваного ремонту зазначеного автомобіля становила 168 154 грн. 56 коп.Відповідно до платіжного доручення № 6818 від 03 червня 2022 року позивачем було проведено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 за ремонт транспортного засобу «Mazda3» (реєстраційний номер   НОМЕР_2 ) в розмірі 80 000 грн., що є фактичними витратами  ПАТ «Просто-страхування», пов`язаними з даними страховим випадком. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «Європейський страховий альянс» згідно з полісом № АР/5215521, тому позивач звернувся до останнього із заявою від 23 червня 2022 року про страхове відшкодування. Однак, ПАТ «Європейський страховий альянс» надало відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки заява про страхове відшкодування не була подана впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди.   
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року позов ПАТ «Просто-страхування» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користьПАТ «Просто-страхування» суму відшкодування матеріального збитку у розмірі 80 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.     
В обґрунтування доводів апеляційної скарги    ОСОБА_1 вказує про те, що суд, ухваливши рішення про стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди, не врахував вимоги статей 1172, 1187 ЦК України. Відповідач зазначає, що не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, що узгоджується з правовою позицією, наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року (справа № 461/8496/15-ц). Також, відповідач вказує про те, що транспортний засіб «RenaultLogan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ), яким він керував під час дорожньо-транспортної пригоди, належить на праві приватної власності ТОВ «Каміс-Приправи» (код ЄДРПОУ - №30045356), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . На підставі наказу директора ТОВ «Каміс-Приправи» № 43-К від 02 червня 1999 року    ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія з 08 червня 1999 року. Факт виконання відповідачем трудових обов`язків  на час  дорожньо-транспортної пригоди підтверджується також наявною в матеріалах справи відповіддю Національної поліції України від 22 червня 2022 року, у якій зазначено, що власником транспортного засобу «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ) є ТОВ «Каміс-Приправи», а   ОСОБА_1 є водієм цієї юридичної особи (а.с.12). За таких обставин, відповідач, будучи працівником ТОВ «Каміс-Приправи», не може нести відповідальність за шкоду, завдану службовим автомобілем під час виконання ним трудових обов`язків. На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц) відповідно до якого, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідач зазначає, що ПАТ «Просто-страхування» володіючи інформацією про те, що власником транспортного засобу «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ) є ТОВ «Каміс-Приправи», цивільно-правова відповідальність  якого була застрахована у ПАТ «Європейський страховий альянс» згідно з полісом № АР/5215521, визначило явно неналежного відповідача. При цьому,   ОСОБА_1 посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 523/9076/16-ц).
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Судом встановлено, що 15 червня 2021 року о 07:08 год. на Гостомельському шосе КП «Пуща Водиця» в м. Києві, ОСОБА_3 керуючи  транспортним засобом «Mazda» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), будучи неуважним, не врахував дорожньої обстановки та не слідкував за її зміною, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 . 
Своїми діями  ОСОБА_3 порушив  п.п. 2.3.(б), 16.6.  ПДР України.Крім того встановлено, що цього ж дня і в той же час, в м. Києві на Гостомельському шосе КП «Пуща Водиця»,  ОСОБА_1  керуючи транспортним засобом «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ), будучи неуважним, не врахував дорожньої обстановки та не слідкував за її зміною, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mazda» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п.п.2.3.(б), 16.6. ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2022 року провадження по даній справі відносно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення закрито, оскільки в його діях не вбачається порушення вимог п.п.2.3.б, 8.7.3.г ПДР України. Визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження в адміністративній справі відносно  ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням  строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.17). 
На час дорожньо-транспортної пригоди,  транспортний засіб «Mazda» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) відповідно до договорувід 08 грудня 2020 року PVP.S №2003969 добровільного страхування наземних транспортних засобів був застрахований у ПАТ «Просто-страхування», власником зазначеного автомобіля   є  ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5   (а.с. 8).  Строк дії полісу мав тривалість з 09 грудня 2020 року  по 08 грудня 2021 року (а.с.5).
16 червня 2021 року  ОСОБА_3 подавдо ПАТ «Просто-страхування» заяву-повідомлення про випадок з транспортним засобом, що стався 15 червня 2021 року та 02 травня 2022 року подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 6, 52).
Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mazda» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) від 02 липня 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження колісного транспортного засобу «Mazda» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) станом на 15 червня 2021 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження 168 154 грн. 56 коп.(а.с.18).
03 червня 2022 року ПАТ «Просто-страхування» визнала випадок страховим, склавши страховий акт № 153265 (а.с. 53). Цього ж дня, ПАТ «Просто-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування за ремонт транспортного засобу «Mazda» (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) у розмірі 80 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №6818 від 03 червня 2022 року (а.с. 54).
Суд, пославшись на положення ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 993 ЦК України зазначив у рішенні про те, що  до ПАТ «Просто-страхування» перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.
Врахувавши вимоги  ч.1 ст.1191 ЦК України суд вказав на те, що оскільки позивач відшкодував шкоду, заподіяну з вини відповідача, тобто виконав умови за договором страхування наземних транспортних засобів, то позивач набув право зворотної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.
Апеляційний суд не може погодитись  з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
          Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
          Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
          Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
 Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або  з інших підстав. 
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Каміс-Приправи», а саме працював на посаді водія з 08 червня 1999 рокуна підставі наказу директора ТОВ «Каміс-Приправи» № 43-К від 02 червня 1999 року (а.с.130). 
З відповіді Національної поліції України від 22 червня 2022 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що власником транспортного засобу «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 ), яким керував відповідач та під час виконання трудових обов`язків вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого була заподіяна шкода власнику іншого транспортного засобу,  є ТОВ «Каміс-Приправи», а    ОСОБА_1 є водієм цієї юридичної особи (а.с.12,128-129). 
Відтак, відповідач будучи працівником ТОВ «Каміс-Приправи», не може нести відповідальність за шкоду, завдану службовим автомобілем під час виконання ним трудових обов`язків і обов`язок щодо відшкодування шкоди підлягає покладенню на роботодавця на підставі частини першої ст. 1172 ЦК України. Виконання службових обов`язків під час керування  транспортним засобом «Renault Logan» (реєстраційний номер     НОМЕР_1 )  ОСОБА_1 підтверджується дорожнім листом від 15 червня 2021 року (а.с.131).
Таким чином, в даному випадку,    ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі. Відповідно ПАТ «Просто-страхування» позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц. 
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову щодо стягнення шкоди з водія, який керуючи транспортним засобом під час виконання своїх службових обов`язків, заподіяв  матеріальну шкоду потерпілій особі. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 721 грн. 50 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню з позивача на його користь, а саме у розмірі 3 721 грн. 50 коп.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року скасувати та прийняти постанову.
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», місце знаходження: вул. Герцена, 10, м. Київ, ідентифікаційний код - 24745673, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , судовий збір у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) гривня 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Судді                                                                                      Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                 Яворський М.А.