Номер провадження: 22-ц/813/7298/23 
Справа № 497/2132/22
Головуючий у першій інстанції Висоцький С.О
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                        ПОСТАНОВА
Іменем України
09.10.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.
за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Відділ освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2023 року,
за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого зазначив, що працював на посаді директора Новотроянівського будинку культури. 30.09.2022 року його наказом Відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму Городненської сільської ради Болградського району від 30.09.2022 року звільнено за відсутність на роботі без поважних причин, протягом одного робочого дня, згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП. 
Позивач зазначає, що 22.09.2022 року не вийшов на роботу, оскільки мав доглядати за хворою матірю, вважає причину прогулу поважною.
Позивач просив суд поновити ОСОБА_1 на посаді директора Новотроянівського будинку культури, стягнути з Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради на його користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 30.09.2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Болградський районний суд Одеської області рішенням від від 13 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовив. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що між сторонами виникли трудові правовідносини щодо припинення трудового договору.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач визнав факт його відсутності на роботі з 10 години ранку до кінця робочого дня 22.09.2022 року, що в будь-якому випадку складає більше 3 робочих годин. Згідно наданих позивачем письмових пояснень від 27.09.2022 року щодо відсутності на роботі, позивач власноруч зазначив, що був відсутній на роботі в зв`язку з тим, що збирав виноград на власній земельній ділянці, не повідомив про це керівництво, не оформив відпустку. Зазначена підстава відсутності на роботі не є поважною.
Посилання на ненормований робочий графік суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки позивач за посадою директора не міг не знати затвердженого графіку роботи установи, якою він керує, виконує в тому числі адміністративні повноваження, з врахуванням сумлінного виконання посадових обов`язків, мав цікавитись режимом роботи закладу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що 22.09.2022 року приблизно з 09 години по 10 годину перебував на роботі, потім терміново поїхав, оскільки матері стало погано, планував по обіді повернутись, однак не встиг. Внаслідок нервування керівництво про відсутність не повідомив. 27.09.2022 року надав заяву в якій причиною відсутності на роботі зазначив – збирання винограду, тільки тому, що вважав, що жодних наслідків не буде, справжні причини не повідомив, через те, що вини є травмуючими для позивача. Послався на ненормований графік своєї роботи, щодо наданого відповідачем графіка роботи зазначив, що з ним не ознайомлювався крім того останній не відповідає дійсній роботі будинку культури. Вважає відсутність на робочому місці поважною причиною прогулу.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2023 року Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття провадження у справі отримані Відділом освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради 25.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
У відзиві на апеляційну скаргу Відділ освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненської сільської ради просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що ні позивач ні ОСОБА_2 яка доглядає за матір`ю позивача не звертались до сімейного лікаря, швидку допомогу не викликали. За час роботи на посаді директора Новотроянівського будинку культури позивач мав багато нарікань, у 2012 році був звільнений з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП. Посилання не ненормований робочий день вважає необґрунтованим, оскільки в Новотроянівському будинку культури встановлений графік роботи. Первинну профспілкову організацію Будинків культури Городненської об`єднаної територіальної громади не створено, тому погодження звільнення ОСОБА_1 від профспілкового органу не потрібно.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження позивач отримав 22.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Позивач повістку-повідомлення отримав 22.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідач повістку-повідомлення отримав 22.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Одеський апеляційний суд ухвалою від 09.10.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовив у долучені до матеріалів справи та дослідженні доказів наданих до апеляційної скарги, а саме: переліку посад, робіт, професій з ненормованим робочим днем у клубних закладах району, робота на яких передбачає надання додаткової відпустки, затвердженого Головою профспілки клубних працівників від 12.04.2019 року, колективного договору між відділом культури Болгарської райдержадміністрації і Первинною профспілковою організацією клубних працівників Болградського району на перод 2019-2023 років та графік роботи гуртків Новотроянівського Будинку Культури на 2022 рік з огляду на таке. 
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною 3 статті 367ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Звертаючись з апеляційною скаргою та надаючи нові докази скаржник не виклав обставин та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, у визначений цивільним процесуальним законодавством строк, разом з тим, апеляційна скарга не містить клопотання про приєднання вказаних доказів та клопотання про поновлення строку на їх подання.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що докази, які надано ОСОБА_1 до апеляційної скарги, не підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем поважності причин нез`явлення на роботу 22.09.2022 року.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 1.1\к 04.01.2021 року призначено на посаду директора Новотроянівського будинку культури Городненської сільської ради по переведенню із Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області.
Вказані обставини підтверджуються відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 . Дата заповнення 01.09.1999 року.
Згідно наказу Відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму № 27\К -2022 від 30.09.2022 року «Про звільнення за прогул ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , директора Новотроянівського будинку культури, 30.09.2022 року звільнено з займаної посади за відсутність на роботі без поважних причин, протягом одного робочого дня (22.09.2022 року) згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Вказаний наказ видано на підставі доповідної записки про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 27.09.2022 року, акта № 1 про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 27.09.2022 року, пояснювальної записки директора Новотроянівського Будинку культури Єнакієва В.І. від 27.09.2022 року.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом  4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
ОСОБА_1 , як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, факт відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня – 22.09.2022 року не заперечується.
Позивач зазначає про поважність його неприбуття на роботу, а саме необхідність надати допомогу матері, яка погано себе почувала.
Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.
Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.
Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (статті 149 КЗпП України).
Тобто до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Відповідно до доповідної записки про відсутність працівника на роботі від 27.09.2022 року, яка підписана старостою с. Нові Трояни, художніми керівниками народного танцювального ансамблю «Плясковиця», та Новотроянського Будинку культури під час перевірки присутності працівників на робочих місцях встановлено, що 22.09.2022 року ОСОБА_1 - директор Новотроянівського Будинку культури був відсутній на робочому місті протягом робочого дня (акт про відсутність на роботі від 27.09.2022 року). Про причини відсутності на роботі він не попереджав. Аби з`ясувати причини відсутності, протягом робочого дня староста с. Нові Трояни та працівники культури телефонували на мобільний телефон ОСОБА_1 , але жодного разу він не відповів. У перевірці брали участь: ОСОБА_3 - художній керівник народного танцювального ансамблю «Плясковица». ОСОБА_4 - художній кирівник Новотроянівського Будинку культури. З ОСОБА_1 отримана пояснювальна записка, то він збирав виноград на своїй присадибній ділянці. Час відсутності зафіксовано у табелі обліку використання робочого часу за вересень 2022 poку. У зв`язку із зазначеним просили звільнити ОСОБА_1 враховуючи те, що крім відсутності на роботі, він неодноразово приходив на роботу у нетверезому стані та не виконував свої функціональні обов`язки.
Згідно акта № 1 від 27.09.2022 року про відсутність на робочому місці встановлено, що директор будинку культури ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без попередження 22.09.2022 року з 10 до 21 години.
Акт підписано Городненським сільським головою, в.о. начальника відділу освіти, молоді, спорту, культури і туризму Городненьскої сільської ради, старостою с. Нові Трояни, художніми керівниками народного танцювального ансамблю «Плясковиця», та Новотроянського Будинку культури. 
Вказаний акт містить відомості про ознайомлення та згоду з його змістом ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом. 
Згідно затвердженого графіку роботи Новотроянського будинку культури на 2022 рік початок роботи 09:00 годин, закінчення 21:00 годин, обідня перерва з 13:00 до 17:00 годин.
З письмових пояснень наданих ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 22.09.2022 року не був на робочому місці у зв`язку з тим, що збирав виноград на власній ділянці. Визнає свою провину у тому, що не відпросився з роботи та не написав заяву за свій рахунок на період збору винограду. Запросив людей допомогти та замотався забув подзвонити та повідомити про відсутність. Обіцяв, що такого більше не повториться.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи позивача про поважність причин невиходу на роботу, а саме хвороба матері позивача – ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє, оскільки в порушення положень ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів необхідності отримання його матір`ю невідкладної медичної допомоги та її надання позивачем протягом усього дня - 22.09.2022 року та неможливість у зв`язку з цим з`явитись на роботу.
Пояснення свідка ОСОБА_2 , допитаної під час розгляду судом першої інстанції, щодо покращення стану здоров`я матері позивача після обіду, ОСОБА_1 не заперечують та не спростовуються. Поважних причин не виходу на роботу у другій половині дня позивачем не зазначено та матеріали цивільної справи відповідних доказів не містять. 
Виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , долучена до позовної заяви, датована 17.09.2021 року також не свідчить про необхідність отримання останньою негайної медичної допомоги 22.09.2022 року.
Крім того, про підставу відсутності на роботі у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю позивач роботодавцеві не зазначав, підтверджуючих документів не надавав на час звільнення, про вказану обставину зазначив лише при зверненні до суду із позовом. 
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформував правову позицію щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Ця правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду у постановах: від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175цс20), від 01 лютого 2022 року у справі № 910/5175/20 (провадження № 12-38гс21), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21).
У постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 705/6141/14-ц (провадження № 61-28438св18) Верховний Суд зазначив, що сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо обставин невиходу на роботу, зазначених у поясненнях від 27.09.2022 року колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність поважних причин невиходу на роботу 22.09.2022 року. 
Щодо доводів позивача про ненормований робочий день, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але також колом обов`язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням).
На підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності ненормований робочий день може застосовуватись для керівників, спеціалістів і робітників, а саме: осіб, праця яких не піддається точному обліку в часі; осіб, робочий час яких за характером роботи поділяється на частини невизначеної тривалості (сільське господарство); осіб, які розподіляють час для роботи на свій розсуд.
Робота ж при ненормованому робочому дні полягає в необхідності виконання покладених на працівника трудових обов`язків понад встановлену тривалість робочого часу. Це пояснюється характером виконуваної працівником роботи та її періодичністю.
Згідно із статтею 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається зокрема працівникам з ненормованим робочим днем – тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.
Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.
Згідно затвердженого графіку роботи Новотроянського будинку культури на 2022 рік початок роботи 09:00 годин, закінчення 21:00 годин, обідня перерва з 13:00 до 17:00 годин.
Встановлення трудовим договором, укладеним між працівником та роботодавцем, ненормованого робочого часу є підставою для застосування особливостей визначених положеннями ст. 8 Закону України «Про відпустки» щодо надання працівнику щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, однак не надає працівнику права вільного розпорядження своїм робочим часом, права не виходу на роботу без доведення того, що у цей час він не виконував свої трудові функції, безпосередньо передбачені його трудовим договором та посадовою інструкцією.
Виконання ОСОБА_1 роботи у вихідні та святкові дні не є підставою для невиходу останнього на роботу 22.09.2022 року відповідно до затвердженого графіку роботи Новотроянського будинку культури.
Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 правомірно звільнено із займаної посади за прогул, оскільки матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечується факт його відсутності на роботі протягом всього робочого дня – 22.09.2022 року, без доведення того, що у цей час він виконував свої трудові функції, безпосередньо передбачені його трудовим договором та посадовою інструкцією.
З огляду на зазначені обставини, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, виходячи з того, що позивач самовільно, без погодження з роботодавцем, не вийшов на роботу 22.09.2022 року, тобто вчинив прогул, у зв`язку з чим його звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є законним.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводиапеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні. 

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2023 року.
Головуючий                                                                В.А. Коновалова
Судді                                                                         Н.В. Стахова

Ю.П. Лозко