ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1712/22  Номер провадження 22-ц/814/2999/23	Головуючий у 1-й інстанції  Миронець О.К.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.
імена (найменування) сторін:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач:   ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  адвоката Гак Олега Ігоровича
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2023 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2023 року, постановлені суддею Миронець О.К.
по справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 4794,27 грн. величини втрати товарної вартості; 4757 грн. вартість авто-товарознавчої експертизи; 10000 грн. витрати на правову допомогу; 992,40 грн. судового збору, а всього 20543,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2022 року в м. Полтава ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Opel Zafira на прилеглій території будівельного майданчика магазина «КРАЙТ» за адресою Маршала Бірюзова, 51а, рухаючись заднім ходом, не впевневся в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Hyundai Elantra, який належить ОСОБА_1 . Автомобілі отримали технічні пошкодження.
10 лютого 2022 рокупостановою Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. Постанова суду набула чинності.
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2  не мав обов`язкового полісу страхування цивільної відповідальності. 
Згідно звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 220407-241551551 від 05.05.2022 року вбачається, що вартість збитків, заподіяних транспортному засобу Hyundai Elantra внаслідок ДТП, що сталося 19.01.2022 року становить 37194,30 гривень.
Згідно платіжного доручення № 819891 від 24.05.2022 року вбачається, що Моторно (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування та перерахувало позивачу 32996,66 гривень.
Враховуючи часткове відшкодування МТСБУ завданого матеріального збитку, просив стягнути з відповідача величину втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля у розмірі 4794,27 грн., вартість проведення експертизи та судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2023 року в задоволенні позову  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач фактично отримав страхове відшкодування на ремонт пошкодженого транспортного засобу та не довів суду того факту, що вартість фактичного ремонту більша ніж розмір отриманого ним страхового відшкодування.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2023 року стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  6000 грн. витрат на правову допомогу.
Не погодившись із вказаними рішеннями, їх в апеляційному порядку оскаржив представник  ОСОБА_1  адвокат Гак Олег Ігорович, просив їх скасувати та ухвалити нові рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що величина втрати товарної вартості транспортного засобу не входить до складу розрахунків здійснених МТСБУ, а тому має відшкодовуватися винуватцем ДТП.
Від представника ОСОБА_2 адвоката Очкань О.О. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 19.01.2022 року в м. Полтава по вул. М. Бірюзова 51А, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Opel Zafira на прилеглій території будівельного майданчика магазина «КРАЙТ» рухаючись заднім ходом, не впевневся в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Hyundai Elantra, який належить ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП автомобіль Hyundai Elantra, який належить позивачу отримав механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 10.02.2022 року було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 7).
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2  не мав обов`язкового полісу страхування цивільної відповідальності. 
Як вбачається з висновку експерта № 520-521 від 28.04.2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Elantra внаслідок ДТП, що сталося 19.01.2022 року станом на момент ДТП складала 38827,85 гривень (а.с. 12-15).
Згідно звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 220407-241551551 від 05.05.2022 року вбачається, що вартість збитків, заподіяних транспортному засобу Hyundai Elantra внаслідок ДТП, що сталося 19.01.2022 року становить 37194,30 гривень (а.с. 63-65).
24 травня 2022 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування та перерахувало ОСОБА_1 32996,66 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення № 819891 (а.с. 62).
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства   є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння  транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Відповідно до п.п. 8.6.1 п. 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто, величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №761/15232/18.
У висновку експерта № 520-521 величина втрати товарної вартості належного позивачу автомобіля складає 4794,27 грн.
Пунктом 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку  з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Висновок суду першої інстанції відносно того, що позивач не довів, що вартість фактичного ремонту більша ніж розмір отриманого ним страхового відшкодування спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме висновком експерта № 520-521 від 28.04.2022 року згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Elantra внаслідок ДТП, що сталося 19.01.2022 року станом на момент ДТП складала 38827,85 гривень, а розмір страхового відшкодування позивачем отримано у сумі 32996,66 гривень.
Отже, ОСОБА_2 , як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 не відшкодовану страховиком майнову шкоду.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. п. 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Позивачем в апеляційному порядку також оскаржено додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2023 року, яким стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 6000 грн. витрат на правову допомогу.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).
  Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
        Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
        У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
        Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.
Враховуючи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2023 року, апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2023 року також необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору. 
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 2603,40 грн. (992,40 грн.+1611 грн.), які враховуючи задоволення позову підлягають стягненню на його користь з відповідача.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
За проведення експертного дослідження ОСОБА_1 було сплачено 4757 грн., тому враховуючи вищевказані вимоги закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню дана сума коштів. 
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказав, що вартість витрат на правничу допомогу враховуючи категорію справи та її складність є завищеною та просив її зменшити.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги від 02 травня 2022 року, в якому в п. 4.1. вказана вартість послуг адвоката 10000 грн. (а.с. 23-24); акт прийому-передачі послуг від 12.05.2022 (а.с. 26); платіжне доручення від 05.05.2022 про оплату послуг адвоката у сумі 10000 грн. (а.с. 25).
З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), керуючись принципом співмірності та розумності, колегія суддів, вважає обґрунтованими вимоги про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді першої інстанції у сумі 10000 грн.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 1, 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  адвоката Гак Олега Ігоровича задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2023 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  величину втрати товарної вартості у розмірі 4794,27 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 4757 грн., витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн. та судовий збір у розмірі 2603,40 грн., а всього 22154,67 грн.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Очкань О.О. про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді:  С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин