Дата документу 19.12.2023 Справа № 335/4621/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/4621/23         Головуючий у І інстанції: Романько О.О.
Провадження № 22-ц/807/2281/23         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Крилової О.В.,
        Кухаря С.В.,
секретар: Смокотіна В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року у справі за скаргою Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області на рішення-повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни № 72256732/20.1/3 від 17 липня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У серпні 2023 року Запорізька обласна прокуратура в особі Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області звернулась до суду зі скаргою на рішення-повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни № 72256732/20.1/3 від 17 липня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
В обґрунтування скарги зазначено, що Вознесенівська окружна прокуратура міста Запоріжжя звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України із заявою від 05.07.2023 № 52-103-6851вих-23 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання абзацу 4 резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 (провадження № 2-з/335/39/2023) про заборону Державній інспекції архітектури та містобудування України вчиняти будь-які дії щодо реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , чи будь-яким іншим особам будь-яких документів дозвільного характеру на проведення підготовчих, будівельних робіт на об`єкті – торговий павільйон, літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта - 2106759423101.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. 17.07.2023 прийнято рішення-повідомлення № 72256732/20.1/3 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що в зазначеній ухвалі суду не визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, виконавчий документ містить відомості про декількох боржників та декілька резолютивних частин, що мають різний спосіб, порядок і підвідомчість їх виконання. Крім того, в заяві про примусове виконання стягувачем не зазначено в якій частині необхідно виконати судове рішення і щодо якого боржника, а також відносно яких саме дій необхідно відкрити виконавче провадження.
На думку скаржника, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 містить усі необхідні реквізити виконавчого документа, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а тому оскаржуване повідомлення-рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. № 72256732/20.1/3 від 17.07.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийнято безпідставно, з порушенням вимог ст. ст. 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилаючись на вказані обставини, Запорізька обласна прокуратура в особі Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області просила суд визнати неправомірним рішення - повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни № 72256732/20.1/3 від 17.07.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 (2-з/335/39/2023).
Зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олену Грайровну прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання абзацу четвертого резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 щодо заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України (місце знаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, код ЄДРПОУ 44245840) в особі її структурного підрозділу без статусу юридичної особи – Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , чи будь-яким іншим особам будь-яких документів дозвільного характеру на проведення підготовчих та будівельних робіт на об`єкті – торговий павільйон, літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта - 2106759423101.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року зазначену скаргу задоволено.
Визнано неправомірним рішення - повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни № 72256732/20.1/3 від 17.07.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 (2-3/335/39/2023).
Зобов`язано старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олену Грайровну прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання абзацу четвертого резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 щодо заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України (місце знаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, код ЄДРПОУ 44245840) в особі її структурного підрозділу без статусу юридичної особи – Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , чи будь-яким іншим особам будь-яких документів дозвільного характеру на проведення підготовчих та будівельних робіт на об`єкті – торговий павільйон, літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта - 2106759423101.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року скасуватита прийняти нову постанову про відмову в задоволенні скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до пред`явленої до виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 не визначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, виконавчий документ містить відомості про декількох боржників та декілька резолютивних частин, що мають різний спосіб, порядок і підвідомчість їх виконання, відтак вказана ухвала суду не відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в заяві про примусове виконання стягувачем не зазначено в якій частині необхідно виконати судове рішення і щодо якого боржника, а також відносно яких саме дій необхідно відкрити виконавче провадження, а тому, відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ підлягав поверненню без прийняття до виконання.
Крім того, Департамент зазначав, що зобов`язавши старшого державного виконавця прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання абзацу четвертого резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023, суд першої інстанції втрутився до дискреційних повноважень цього виконавця.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу Запорізька обласна прокуратура в особі Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року – без змін.
У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 наполягала на задоволенні апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року просила скасуватита прийняти нову постанову про відмову в задоволенні скарги.
Прокурор Жукова І.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просила залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 122), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржника та прокуратури, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає повною мірою.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, – а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, – і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece)).
У рішенні ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»(заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».
У рішенні ЄСПЛ від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.
За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).
Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 335/4621/23 за позовом поданим заступником керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Запорізької міської ради про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання договору купівлі-продажу та договору оренди земельної ділянки недійсними, визнання незаконним та скасування рішення міської ради, повернення земельної ділянки.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 (провадження 2-з/335/39/2023) задоволено заяву заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя про забезпечення позову у вказаній цивільній справі. Ухвалено накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: торговий павільйон, літ. А, замощення І, загальною площею 53,5 кв.м, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта – 2106759423101.
Заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , чи будь-яким іншим особам проводити будівельні роботи, реконструкцію на об`єкті - торговий павільйон, літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта – 2106759423101.
Заборонити Державній інспекції архітектури та містобудування України (місцезнаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код юридичної особи 44245840) в особі її структурного підрозділу без статусу юридичної особи – Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Запорізькій області (адреса місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , чи будь-яким іншим особам будь-яких документів дозвільного характеру на проведення підготовчих та будівельних робіт на об`єкті - торговий павільйон, літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта – 2106759423101.
05.07.2023 Вознесенівська окружна прокуратура м. Запоріжжя звернулась до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023.
Як вбачається з повідомлення-рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17.07.2023 № 72256732/20.1/3 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 повернуто стягувачу без прийняття до виконання оскільки вважали, що виконавчий документ не в повній мірі відповідає нормам діючого законодавства, а саме ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Так, виконавчий документ містить відомості про декількох боржників та декілька резолютивних частин, що мають різний спосіб, порядок і підвідомчість їх виконання. Крім того, в заяві про примусове виконання стягувачем не зазначено в якій частині необхідно виконати судове рішення і щодо якого боржника, а також відносно яких саме дій необхідно відкрити виконавче провадження.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника -фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб-за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Частина 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 вбачається, що в ній одночасно вжито декілька заходів забезпечення позову. Разом з тим, вона містить конкретне визначення, що саме заборонено вчиняти Державній інспекції архітектури та містобудування України та вказано обов`язкові реквізити сторін виконавчого провадження, визначено строк звернення до виконання ухвали суду.
Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги про застосування вимог ч. 5 ст. 431 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», щодо обов`язковості зазначення в ухвалі про забезпечення позову відомостей лише про одного боржника та стягувача, є не доцільними.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції у тому, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. дійшла помилкового висновку про наявність підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023, оскільки ухвала суду постановлена за наслідками розгляду зави про забезпечення позову, яка є виконавчим документом, проте ототожнена з виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду.
Також правильним є висновок суду першої інстанції щодо помилкового тлумачення державним виконавцем змісту ухвали суду від 15.06.2023 про забезпечення позову в частині визначення боржником суб`єкта державної реєстрації прав, адже воно не відповідає дійсному змісту ухвали, є та вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки суд жодним чином не визначав суб`єктів державної реєстрації стороною виконавчого провадження – боржника, зазначивши тільки про вид забезпечення позову - заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту, що не означає автоматичного набуття суб`єктом реєстрації статусу боржника.
Однак колегія суддів вважає доречними та виправданими доводи апеляційної скарги в частині, що стосуються дискреційних повноважень державного виконавця як суб`єкта владних повноважень з огляду на таке.
Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи № 1395/5 від 24.04.2017 дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, зміст якого зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Таким чином, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.
З огляду на вищевикладене, оскільки суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено й інші підстави для повернення судового наказу та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.
Апеляційний суд доходить висновку про те, що належним способом захисту органу прокуратури у цій справі є зобов`язання державного виконавця вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки правом ухвалення рішення про відкриття виконавчого провадження наділений лише виконавець, який приймає відповідну постанову, що є його дискреційними повноваженнями, адже суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження виконавця щодо прийняття виконавчого документа до виконання або зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України тазмінити ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року в частині зобов`язання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання абзацу четвертого резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.06.2023, виклавши абзац третій резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року в новій редакції. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України – задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року – змінити, виклавши третій абзац її резолютивної частини в такій редакції:
«Зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олену Грайровну вирішити питання про прийняття до примусового виконання абзацу четвертого резолютивної частини ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.06.2023 у справі 335/4621/23 щодо заборони Державній інспекції архітектури та містобудування України (місце знаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, код ЄДРПОУ 44245840) в особі її структурного підрозділу без статусу юридичної особи – Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164) вчиняти будь-які дії щодо реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , чи будь-яким іншим особам будь-яких документів дозвільного характеру на проведення підготовчих та будівельних робіт на об`єкті – торговий павільйон, літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,5 кв. м, реєстраційний номер об`єкта – 2106759423101».
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 28 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: