УХВАЛА
29 листопада2023 року 
м. Київ
справа № 757/1144/22-ц
провадження № 61-16421ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів.                                         
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 за договором № SAMDN80000740721577 від 20 лютого 2014 року: 7 380,13 доларів США - вкладу, 50,95 доларів США - проценти за період з 20 лютого 2014 року до 16 березня 2014 року. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 за договором № SAMDNWFD0070072415400
від 06 лютого 2014 року: 8 410,91 доларів США - вкладу, 109,1 доларів США - проценти за період з 06 лютого 2014 року до 06 березня 2014 року. Стягнуто з
АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 за договором № SAMDN25000737197164 від 20 серпня 2013 року 105 500 грн - вкладу. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 : 9,10 доларів США - залишку коштів з рахунку № НОМЕР_1 ; 0,62 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_2 ; 0,10 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_3 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто
з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором
№ SAMDNWFD70072415400 від 06 лютого 2014 року: 8 410,91 доларів США - вкладу; відсотки за період з 06 лютого 2014 року до 05 листопада 2021 року
у розмірі 5 217,06 доларів США; відсотки по депозиту за період з 06 листопада 2021 року до 20 грудня 2021 року у розмірі 0,10 доларів США. Стягнуто
з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором
№ SAMDN80000740721577 від 20 лютого 2014 року: 7 380,13 доларів США - вкладу; відсотки за період з 20 лютого 2014 року до 19 жовтня 2021 року у розмірі 5 093,50 доларів США; відсотки по депозиту за період з 20 жовтня 2021 року до
23 грудня 2021 року у розмірі 0,13 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN25000737197164 від 20 серпня 2013 року: 105 500 грн - вкладу; відсотки за період з 20 серпня 2013 року до
19 серпня 2021 року у розмірі 137 614,19 грн; відсотки за період з 20 серпня
2021 року до 23 грудня 2021 року у розмірі 3,27 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : 9,10 доларів США - залишку коштів з рахунку № НОМЕР_1 ; 0,62 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_2 ; 0,10 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_3 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.
15 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в задоволеній частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові повністю.
Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та
апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, та у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 рокуу справі № 607/11746/17, від 06 жовтня 2021 рокуу справі № 263/11275/18, від 27 квітня 2022 рокуу справі
№ 321/1260/19, від01 червня 2022 року у справі №904/1721/20, від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).  
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).
Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора 
від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).
Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.
Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.
Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора.
Доводи АТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що 17 листопада 2014 року між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу, внаслідок чого товариство стало новим боржником у спірному зобов`язанні, та що таке переведення боргу відбулося за згодою вкладників, були неодноразово предметом оцінки Верховного Суду при вирішенні подібних спорів.
Так, у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18 (провадження № 61-7121св21) такі банку доводи визнано безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. 
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження № 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18 (провадження № 61-7121св21), від 28 листопада 2022 року у справі № 202/5076/19 (провадження № 61-9752св22), від 22 березня 2023 року у справі № 757/42001/21 (провадження № 61-13232св22), від 24 травня 2023 року у справі № 757/53371/20 (провадження № 61-3331св23), від 12 липня 2023 року
у справі № 757/15311/20 (провадження № 61-12550св22), від 07 серпня 2023 року у справі № 753/18639/20 (провадження № 61-6565св23), від 30 серпня 2023 року у справі № 757/222/20 (провадження № 61-4427св23), від 13 вересня 2023 року
у справі № 757/11769/22 (провадження № 61-8030св23), від 11 жовтня 2023 року у справі № 757/28659/21 (провадження № 61-10164св23), від 24 жовтня 2023 року у справі № 757/11233/20 (провадження № 61-5678св23), від 09 листопада
2023 року у справі № 757/58185/21 (провадження № 61-9558св23).
На вказаному наголошено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від
18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21), у якій зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банка, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ «КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.
Суди правильно встановили, що позивач не надавав згоди на переведення боргу, а отже у спірних правовідносинах саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу і належним відповідачем у справі.
Зроблені судами висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеними у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах). 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року не може вважатись обґрунтованою. Отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами першою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович