ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 листопада 2023 року                                                                                 м. Чернівці
справа № 713/3024/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М. І., Половінікної Н. Ю.
секретар Тодоряк Г. Д.

позивач   ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2  

апеляційна скарга  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2023 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А. Л.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову.

У вересні 2023 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом.

Позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь 740 605 гривень 13 копійок, що складається із авансу у розмірі 385 133 гривень 36 копійок, неустойки відповідно до пункту 3 попереднього договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки з передачею авансових платежів, який 07 квітня 2022 року був оформлений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 512, та 36 110 гривень 77 копійок в рахунок відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовавала тим, що вона уклала з відповідачкою попередній договір купівлі-продажу садового будинку з належними до нього 
господарськими спорудами та земельної ділянки, які знаходяться в місті Вижниця Вижницького району Чернівецької області, урочище Судилів.

Але відповідачка ухилилась від укладення самого договору купівлі-продажу. Внаслідок цього позивачці були спричинені збитки в сумі 740 605 гривень 13 копійок, які вона просить суд стягнути з відповідачки. 
Разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивачка просила суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачці ОСОБА_2 або/та всім фізичним та юридичним особам, що діють в інтересах відповідача чи за її дорученням чи довіреністю здійснювати будь-які значимі дії та / чи правочини щодо земельної ділянки площею 0,06 га (кадастровий номер 7320510100:01:001:0630), яка розташована на АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_2 .
Окрім того, просила заборонити державним чи приватним нотаріусам, державним реєстраторам здійснювати будь-які дії в межах їхніх повноважень щодо вказаної земельної ділянки.
Позивачка вказувала, що станом на день подання позову у неї є побоювання, що ОСОБА_2 , будучи власником вищезазначеної земельної ділянки, може її продати або відчужити іншим чином з метою невиконання в майбутньому рішення суду у випадку його задоволення, що може унеможливити виконання рішення суду.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено відчуження земельної ділянки площею 0,06 г, кадастровий номер 7320510100:01:001:0630, яка розташована на АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_2 .
В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що невжиття у даній справі заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, а тому її заяву про забезпечення позову слід задовольнити та накласти заборону на відчуження земельної ділянки.
Даний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Однак обраний заявником вид забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_2 або/та всім фізичним та юридичним особам, що діють в інтересах відповідача чи за її дорученням чи довіреністю здійснювати будь-які значимі дії та/ чи правочини щодо земельної ділянки та заборони державним чи приватним нотаріусам, державним реєстраторам здійснювати будь-які дії в межах їх повноважень щодо вказаної земельної ділянки є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки такий спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном.
За таких обставин заява про забезпечення позову підлягала частковому задоволенню.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Попередній договір купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 07 квітня 2022 року стосувався будівлі та земельної ділянки, які знаходяться в місті Вижниця Вижницького району Чернівецької області, урочище Судилів.
Однак судом забезпечено позов шляхом заборони відчуження зовсім іншої земельної ділянки, аніж тієї, що передбачена попереднім договором купівлі-продажу від 07 квітня 2022 року та фактично є предметом спору.
Застосований судом захід забезпечення позову є неспівмірним із позовними вимогами ОСОБА_1 .
Необгрунтованим та не доведеним є і припущення позивачки про те, що відповідач може продати таку земельну ділянку.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.
Посилається на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.
Заборона відчуження належної відповідачці земельної ділянки має тимчасовий характер та не позбавляє її права власності на таке нерухоме майно.
Заборона на відчуження майна відповідачки, як захід забезпечення позову, може бути накладена майже на будь-яке належне такій особі майно.
Відповідачка у апеляційній скарзі не вказує та не обгрунтовує, яким чином заборона відчуження належної відповідачці земельної ділянки суттєво порушує її майнові права та інтереси.
Вартість спірної земельної ділянки не є предметом вказаного спору.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при постановленні ухвали
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 липня 2022 року у справі  № 199/9643/21 та від 10 листопада 2023 року у справі  № 185/11424/22.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що :«під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Встановивши, що предметом спору у вказаній справі є стягнення грошових коштів в розмірі 740 605 гривень 13 копійок, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову та призвести до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, дійшов правильного висновку про її часткове задоволення, оскільки вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, відповідає змісту права, про захист якого вона звернулася до суду. Вжитий судом захід забезпечення позову відповідає приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є співмірними із заявленими вимогами та є таким, що забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки в разі задоволення позову про стягнення з відповідачки на її користь грошових коштів.
У апеляційній скарзі заявник не навів переконливих доводів на спростування висновків суду першої інстанції про співмірність вжитого заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
При цьому, обраний позивачкою вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки на володіння і користування земельною ділянкою згідно із її цільовим призначенням, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Безпідставним є аргумент апеляційної скарги про те, що судом накладено заборону відчуження на нерухоме майно, якого вказаний спір не стосується, зважаючи на те, що у відповідності до положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення суду реалізується не лише за рахунок спірного майна боржника, а і будь-якого іншого належного йому на праві власності майна.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру відповідача відчужити земельну ділянку, до якої судом застосовано захід забезпечення позову шляхом заборони її відчуження, не заслуговують на увагу, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновокм, викладеним Верховним Судом в постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19.
Окрім того, у постанові від 07 серпня 2023 року у справі №922/875/23 Верховний Суд зауважив, зокрема, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
У постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 березя 2023 року у справі №905/448/22 та постанові Верховного Суду від 09 червня 2023 року у справі №37з-23 викладено правову позицію, в якій вказано що, доводи про те, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставини, що свідчать про наміри відповідача щодо протиправного виведення коштів та припинення власної господарської діяльності для завдання шкоди кредитору (чи ухилення від виконання грошового зобов`язання у разі його підтвердження в судовому порядку), за умови доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном, свідчить про застосування судом апеляційної інстанції завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін 
Можливість заборони відчуження майна в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду, у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №911/1695/18, обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом у даному випадку накладено заборону відчуження, процесуальним законом не передбачено.
Зважаючи на викладене, накладення судом першої інстанції у цій справі заборони відчуження на майно відповідачки без встановлення його вартості не суперечить вимогам процесуального законодавства, зокрема, щодо адекватності та співмірності відповідного заходу забезпечення відносно вимог позову, адже з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду з`ясування вартості майна під час розгляду заяви про забезпечення позову не є обов`язковим, а має відбуватися на стадії виконання відповідного судового рішення.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 09 листопада 2023 року у справі №  904/3234/23.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального та матеріального права.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмови у вжитті інших заходів забезпечення позову, заявлених позивачкою у її заяві про забезпечення позову. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 01 грудня 2023 року.

Головуючий                                                 Олександр ОДИНАК 

Судді:                                                          Мирослава КУЛЯНДА

                                                               Наталія ПОЛОВІНКІНА