ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8944/23 Справа № 199/868/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О СТ А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року,-
                                                       В С Т А Н О В И В:

25 січня 2023 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування позову посилаючись на те, що 24.04.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір № б/н шляхом підписання відповідачкою заяви №б/н від 24.04.2012 р., у відповідності до умов якого остання отримала кредит у сумі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок клієнта. Для користування кредитними коштами відповідачці була видана кредитна картка. Відповідач не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23296,76 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Позивач вказував, що відповідач користувалася кредитними коштами та повертала їх несвоєчасно, тому має сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 5740,33 грн. за період з 31.01.2020 по 30.11.2021 рр., а також сплатити витрати від інфляції за весь час прострочення в розмірі 9893,66 грн., які складаються з 8734,97 грн. - нарахування інфл. витрат +1158,69 грн. – нарахування 3% річних за період з 31.12.2021 р. по 30.09.2021 р. (дослівно за текстом позовної заяви). Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь банку грошові кошти в розмірі 15633,99 грн., а також стягнути з відповідача на користь банку судовий збір у сумі 2686,00 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено в повному обсязі (а.с.138-140).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с.150-154).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. (справа №199/10468/21) частково задоволений позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23296,76 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог –відмовлено (а.с. 4-6).
Зазначеним рішенням встановлено, що 24 квітня 2012 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір б/н банківського обслуговування, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Також у справі №199/10468/21 судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року відповідачу були видані позивачем кредитні картки з терміном дії до лютого 2016 року, серпня 2017 року, серпня 2019 року, грудня 2019 року, жовтня 2021 року та січня 2023 року.
Розглядаючи вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, судом зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім цього, судом встановлено, що позивачем в суму заборгованості за кредитом фактично включені суми нарахованих процентів.
З цих міркувань суд задовольнив позов в частині стягнення тіла кредиту у розрахованому судом розмірі, а саме в сумі 23296,76 гривень (35652,93 гривень нарахована позивачем заборгованість за тілом кредиту – 12356,17 гривень погашених за рахунок тіла кредиту процентів за користування ним, неправомірно нарахованих).
Отже, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 встановлено, що заборгованість відповідача за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту становить 23296,76 гривень.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що при розрахунку процентів за користування кредитом (а.с. 102), позивач не врахував рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. (справа №199/10468/21) та здійснив нарахування процентів на ту частину заборгованості, в стягненні якої судом відмовлено за необґрунтованістю нарахування. Так, у розрахунку зазначено тіло кредиту станом на 30.11.2021 р. у сумі 35652,93 грн. (яка залишилася незмінною також станом на 31.12.2021 р.). Саме таку суму кредиту просив стягнути позивач у справі №199/10468/21, та судом визнане необґрунтованим включення у заявлену суму кредиту, суми у розмірі 12356,17 грн. (яка відповідає сумі нарахованих відсотків).
Також суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на наступне.
Як вбачається із змісту позовної заяви (а.с. 2) позивач просить стягнути витрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 9 893,66 грн., які складаються з 8734,97 грн. - нарахування інфл. витрат +1158,69 грн. –нарахування 3% річних за період з 31.12.2021 р. по 30.09.2021 р.р. (дослівно за текстом позовної заяви), тобто фактично за жовтень, листопад та грудень 2021 р. Водночас згідно з розрахунком позивача інфляційні витрати та три відсотка річних за цей період складає 820,02 грн. та 267,32 грн. відповідно (зворотній бік а.с. 102). При цьому зазначені суми нараховані на суму заборгованості, яка за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 визнана частково необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині що оскаржується, з огляду на наступне.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. (справа №199/10468/21) частково задоволений позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23296,76 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог –відмовлено (а.с. 4-6).
Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, що свідчить про погодження позивачем визначеної судом суми заборгованості. 
При розрахунку процентів за користування кредитом (а.с.102), позивач не врахував рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. (справа №199/10468/21) та здійснив нарахування процентів на ту частину заборгованості, в стягненні якої судом відмовлено за необґрунтованістю нарахування. Так, у розрахунку зазначено тіло кредиту станом на 30.11.2021 р. у сумі 35652,93 грн. (яка залишилася незмінною також станом на 31.12.2021 р.). Саме таку суму кредиту просив стягнути позивач у справі №199/10468/21, та судом визнане необґрунтованим включення у заявлену суму кредиту, суми у розмірі 12356,17 грн. (яка відповідає сумі нарахованих відсотків).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Водночас за змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (укладання кредитного договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Крім зазначених норм, які є загальними, спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами, які мають пріоритет перед загальними та діяли на момент укладання кредитного договору, а саме Законом України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затв. Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 за N 168 (надалі по тексту Правила №168).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2.1 Правила №168, Банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши, зокрема, таке: тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням, зокрема, процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо).
За ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Правила №168, у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначаються: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо); річна відсоткова ставка за кредитом.
Отже за положеннями нормативних актів, які діяли на час укладання кредитного договору між сторонами, процентна ставка за кредитом доводиться до відома споживача перед укладанням договору споживчого кредиту та визначається виключно у договорі та має бути врахована при визначенні сукупної вартості кредиту.
Частина друга статті 1054 ЦК України, передбачає можливість застосовуються положення параграфа 1 («Позика») якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Оскільки із суті договору споживчого кредиту випливає, що процентна ставка визначається виключно у договорі, то положення частини першої статті 1048 ЦК України щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ до спірних правовідносин не застосовується.
Крім того, застосування частини першої статті 1048 ЦК України щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ, виключає можливість виконання Банком вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Правил №168, щодо обов`язковості визначення сукупної вартості кредиту, до складу якої також входять проценти за користування кредитом, а відтак застосування ч.1 ст. 1048 ЦК України, суперечить положенням спеціального законодавства, та не може бути застосована до спірних правовідносин.
За такими обставинами, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки НБУ у сумі 5740,33 грн. задоволенню не підлягають.

Також суд 1 інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на наступне.
Як вбачається із змісту позовної заяви (а.с. 2) позивач просить стягнути витрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 9 893,66 грн., які складаються з 8734,97 грн. -нарахування інфл. витрат +1158,69 грн. –нарахування 3% річних за період з 31.12.2021 р. по 30.09.2021 р.р. (дослівно за текстом позовної заяви), тобто фактично за жовтень, листопад та грудень 2021 р. Водночас згідно з розрахунком позивача інфляційні витрати та три відсотка річних за цей період складає 820,02 грн. та 267,32 грн. відповідно (зворотній бік а.с. 102). При цьому зазначені суми нараховані на суму заборгованості, яка за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 визнана частково необґрунтованою.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовується у разі порушення боржником встановлених договором, або законом строків виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, позивачем не доведено, що наступив строк виконання грошового зобов`язання, зазначеного в розрахунку, та відповідачем построчено його виконання, у зв`язку з чим вимоги позивача в цієї частині також задоволенню не підлягають через недоведеність.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Зважаючи, що позивачем є юридична особа – банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми заборгованості в межах наданого кредитного ліміту.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду 1 інстанції, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: