КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12809/2023
Справа № 753/1593/23
 
П О С Т А Н О В А
Іменем      України
 
22 листопада 2023 року                                                                                 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря              Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Заставенко М.О. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання майнових прав на нерухоме майно,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним майнові права на квартири в АДРЕСА_1 , а саме: 1) двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 63,9 кв.м., у розмірі профінансованого внеску в сумі 345060,00 грн., двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 63,8 кв.м., у розмірі профінансованого внеску в сумі 344520,00 грн., двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 64,3 кв.м., у розмірі профінансованого внеску в сумі 347220,00 грн., двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 63,9 кв.м., у розмірі профінансованого внеску в сумі 345060,00 грн., двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 загальною площею 65,5 кв.м., у розмірі профінансованого внеску в сумі 353700,00 грн.
Позов мотивований тим, що 16 липня 2013 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 1183 було дозволено ГУ МВС України в м. Києві організувати житлово-будівельний кооператив при ГУ МВС України в м. Києві з метою подальшого будівництва жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_1 для працівників органів та підрозділів ГУ МВС України в м. Києві, які потребують поліпшення житлових умов. Розпорядженням № 1183 визначено, зокрема, що фінансування будівництва будинку здійснюватиметься за кошти житлово-будівельного кооперативу «Захисник» та кошти інвестора. 05 березня 2014 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 240 було затверджено рішення зборів про організацію житлово-будівельного кооперативу «Захисник» при ГУ МВС України в м. Києві та список працівників ГУ МВС України в м. Києві, які вступають до ЖБК «Захисник» при ГУ МВС України в м. Києві і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу та доручено Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зареєструвати статут ЖБК «Захисник», який в подальшому було зареєстровано 19 березня 2014 року за № 646.
20 червня 2014 року ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» уклали договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2, згідно з яким ТОВ «ОСВ Практик» зобов`язувався збудувати та передати ЖБК «Захисник» об`єкт будівництва а саме - житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору генпідряду, для забезпечення фіксованої вартості житла для членів ЖБК «Захисник» (п. 3.2 Договору) ЖБК «Захисник» надав ТОВ «ОСВ Практик» можливість залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань - квартир та нежитлових приміщень. Пунктами 1 та 2 укладеної 03 листопада 2014 року між відповідачами додаткової угоди до Договору генпідряду встановлено, що Замовник (ЖБК «Захисник») передає Генеральному підряднику (ТОВ «ОСВ Практик») частину своїх функцій, що стосуються фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в п. 1.2. Договору. Фінансування може здійснюватися за рахунок власних коштів Генерального підрядника (ТОВ «ОСВ Практик») та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо). Таким чином, Генеральний підрядник (ТОВ «ОСВ Практик») набуває майнові права на помешкання та приміщення, перелік яких наведено в п.1.2. Договору.
Отже, як стверджує позивач, з 03 листопада 2014 року ЖБК «Захисник» добровільно надав ТОВ «ОСВ Практик» право залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва, ТОВ «ОСВ Практик» на законних підставах володів майновими правами на помешкання та приміщення, перелік яких наведено в п.1.2. Договору, та мав всі правові підстави укладати з фізичними та юридичними особами - інвесторами, у тому числі із позивачем, договори купівлі-продажу майнових прав на ці помешкання, як покупцем, та ТОВ «ОСВ Практик», як продавцем, укладено п`ять договорів купівлі-продажу від 02 грудня 2015 року, відповідно до яких продавець передає у власність, а покупець приймає майнові права на вищезазначені квартири. За вказаними договорами плановий термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - ІІІ квартал 2015 року, який в подальшому було продовжено.
Восени 2017 року між відповідачами розпочався конфлікт, станом на день звернення до суду умови Договорів не виконані, об`єкти будівництва в експлуатацію не здані. ЖБК «Захисник» листом № 20 від 15 липня 2019 року повідомив ТОВ «ОСВ Практик» про те, що ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за Договором генерального підряду та розриває його, а також про те, що майнові права, зазначені у п.1.2. цього Договору анулюються.
Таким чином, ЖБК «Захисник» анулював майнові права на помешкання інвесторів, які були відчужені ТОВ «ОСВ Практик» третім особам, не членам кооперативу, проте майнові права на ці квартири ТОВ «ОСВ Практик» набув правомірно на підставі укладеної між відповідачами додаткової угоди від 03 листопада 2014 року до Договору генпідряду. Тобто ЖБК «Захисник» протиправно вирішив позбавити позивача права власності на квартири, у зв`язку з чим останній звертається до суду.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 майнові права на: 1) двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 у розмірі профінансованого внеску в сумі 345060,00 грн згідно з договором купівлі - продажу від 02 грудня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд JI.M. за реєстровим № 1009; 2) двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 у розмірі профінансованого внеску в сумі 344520,00 грн. згідно з договором купівлі - продажу від 02 грудня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд JI.M. за реєстровим № 1010; 3) двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 у розмірі профінансованого внеску в сумі 347220,00 грн згідно з договором купівлі - продажу від 02 грудня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд JI.M. за реєстровим № 1011; 4) двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 у розмірі профінансованого внеску в сумі 345060,00 грн згідно з договором купівлі - продажу від 02 грудня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. за реєстровим № 1012; 5) двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 у розмірі профінансованого внеску в сумі 353700,00 грн згідно з договором купівлі - продажу від 02 грудня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд JI.M. за реєстровим № 1034. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відповідач ЖБК «Захисник», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції не враховано, що ЖБК «Захисник» створений при ГУ МВС України в м. Києві виключно з метою забезпечення працівників органів і підрозділів МВС України і їх сімей житлом, з певною кількістю членів кооперативу шляхом будівництва одного будинку виключно за кошти кооперативу. При цьому членами кооперативу можуть бути лише працівники Головного управління, які постійно проживають у м. Києві і перебувають на обліку бажаючих вступити до кооперативу та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або користуються правом позачергового прийому до членів кооперативу. Будинок по АДРЕСА_1 належить ЖБК «Захисник» та не може бути переданий, проданий фізичним та юридичним особам. Договірних відносин між ЖБК «Захисник» та позивачем не існує.
Наголошував, що договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2 від 20 червня 2014 року належним чином ТОВ «ОСВ Практик» як генпідрядником не виконаний, крім того, даний договір та додаткова угода не визначає підстав набуття ТОВ «ОСВ Практик» майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. 
Суд проігнорував, що позивач придбав у ТОВ «ОСВ Практик», тобто, в особи, яка не мала прав власника на розпорядження об`єктом незавершеного будівництва чи доручення власника на продаж майнових прав (паю) з правом отримання грошових коштів на свою користь, оскільки додаткова угода до договору генпідряду № 2 від 03 листопада 2014 року є нікчемною в силу закону. Згідно умов договору генпідряду № 2 від 20 червня 2014 року, норм цивільного законодавства про будівельний підряд та законодавства про фінансування будівництва, власником об`єкта будівництва є ЖБК «Захисник», який має виключне право на реалізацію майнових прав та об`єкт такого будівництва, а після введення будівлі в експлуатацію - на реалізацію нерухомого майна.
Вказував, що за законом тільки члени кооперативу мають право на отримання житла шляхом сплати пайового внеску та після введення будинку в експлуатацію зареєструвати за собою право власності на квартиру. Позивач не є членом кооперативу, не сплатив пайові, членські внески, не є працівником правоохоронних органів,відповідно не набув права вимагати в подальшому закріпити за собою право на отримання житла.   
Зазначив, що договір купівлі-продажу майнових прав, що став підставою цього позову, укладено в порушення вимог закону, оскільки додаткова угода є нікчемною. 
На спірні правовідносини, які склались між позивачем і ЖБК «Захисник», компетенція суду, згідно ст. 16 ЦК України, не поширюється, оскільки такі питання стосуються статутної діяльності цієї організації. Відповідно до ст. 19 Статуту, жилий будинок, нежитлові приміщення та надвірні будівлі, споруджені або придбані кооперативом, є його власністю і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним самим як у цілому, так і частинами (квартира, кімната) ні фізичним, ні юридичним особам. 
Вважав, що позивач не є інвестором будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки за умовами договору ЖБК «Захисник» уповноважив ТОВ «ОСВ Практик» лише залучати інвесторів, а не продавати майнові права. На даний час до будівництва об`єкта не було залучено інвесторів в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність», коштів від інвесторів не поступало, а всі будівельні роботи здійснені за кошти ЖБК «Захисник» як замовника будівництва.
Вважав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач мав звертатися з вимогами до ТОВ «ОСВ Практик», зокрема, про відшкодування збитків.
Вказував, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що ЖБК «Захисник» зроблено відповідну заяву під час розгляду справи.
Наголошував, що судом не зазначено мотивів відхилення всіх доказів, наданих стороною ЖБК «Захисник» та відсутня мотивована оцінка кожного аргументу щодо відсутності підстав для задоволення позову, судом не зазначено норми права, на які посилалась сторона ЖБК «Захисник», які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Зазначив, що під час апеляційного розгляду підлягає встановленню факт, що жилий будинок. нежитлові приміщення та надвірні будівлі, споруджені або придбані кооперативом, є його власністю і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним самим як у цілому, так і частинами (квартира, кімната) ні фізичним, ні юридичним особам, та підлягає спростуванню висновок суду про те, що право позивача підлягає захисту в порядку вимог ЦК України. Так, судом не названо норму ЦК України чи іншого акту, яка зобов`язує ЖБК «Захисник», що не є стороною такого правочину, оскаржувати такий в судовому порядку, а в разі неоскарження вважати права позивача безспірними і такими, що підлягають обов`язковому захисту.
Вказував, що висновок суду про приєднання позивача до будівництва квартир на стадії будівництва, не відповідає як нормам права, що регулюють договір приєднання, та фактичним обставинам. Судом не вказано, до якого договору міг приєднатися позивач, адже право на об`єкт будівництва закріплене статутом ЖБК.
 
Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що рішення є законним і таким, що ухвалено судом за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при повному дотриманні норм матеріального та процесуального права.
Наводив власні спростування доводів апеляційної скарги щодо статуту ЖБК «Захисник», нова редакція якого затверджена 04 липня 2019 року, який передбачає прийом до кооперативу асоційованих членів; щодо посилань представника відповідача на неналежне виконання ТОВ «ОСВ Практик» договору генерального підряду на капітальне будівництво від 20 червня 2014 року, та відсутність у ТОВ «ОСВ Практик» підстав набуття майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, стверджуючи, що ЖБК «Захисник» добровільно та усвідомлено передало ТОВ «ОСВ Практик» як генпідряднику майнові права на помешкання та приміщення за договором, при цьому договір генпідряду та додаткові угоди до нього не визнавалися судом недійсними, як і правочини, укладені генпідрядником з інвесторами; щодо тверджень відповідача про неврахуванням судом наявності чи відсутності у ТОВ «ОСВ Практик» права на укладення договорів купівлі-продажу майнових прав на підставі договору генерального підряду та додаткової угоди до нього; щодо тверджень відповідача про те, що позивач не є інвестором будівництва житлового будинку та вимога про визнання за ним майнового права є вимогою про права на частку в корпоративних правах; щодо тверджень відповідача про обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, і що до заявлених ним вимог підлягає застосуванню строк позовної давності.
Повідомляв, що очікує понести витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в орієнтовному розмірі 20000 грн.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи за ним майнові права на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач приєднався до будівництва квартир на стадії будівництва, до введення будинку в експлуатацію, виконав свої зобов`язання за договором, сплативши грошові кошти у визначених в договорах сумах, у зв`язку із чим за умовами договорів набув майнових прав щодо об`єкта нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність спірні квартири, отже до завершення будівництва об`єкта нерухомості та введення його в експлуатацію позивачу, як інвестору, належать майнові права на цей об`єкт. Враховуючи, що будинок, розташований за будівельною адресою по АДРЕСА_1 належить ЖБК «Захисник», для позивача, який не є членом кооперативу, існує ризик з моменту розірвання договору між підрядником і замовником порушення майнових прав на об`єкт будівництва. З урахуванням 100% сплати коштів за об`єкти інвестування - спірні квартири, право позивача підлягає захисту внаслідок зобов`язання, що відповідає вимогам ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав не було оскаржено ЖБК «Захисник» в судовому порядку.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як встановлено судом, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1183 від 16 липня 2013 року для організації будівництва житлового будинку створено ЖБК «Захисник» (а. с. 25 - 26 т. 1).
20 червня 2014 року ЖБК «Захисник» (замовник) та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2, за умовами якого генпідрядник зобов`язувався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, в тому числі, і квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 (а. с. 29 - 42 т. 1).
Пунктом 1 додаткової угоди від 03 листопада 2014 року до договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2 визначено, що замовник передає генпідряднику частину своїх функцій, що виключно стосуються організації фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в пункті 1.2. договору. Фінансування може здійснюватися за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо) (а. с. 43 т. 1).
Згідно з пунктом 2 цієї додаткової угоди генеральний підрядник набуває майнові права на помешкання та приміщення, перелік яких наведено в пункті 1.2. договору.
Позивачем ОСОБА_1 , як покупцем, та ТОВ «ОСВ Практик», як продавцем, укладено наступні договори купівлі-продажу:
-02 грудня 2015 року договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1009, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець приймає майнові права на квартиру АДРЕСА_2 ;
-02 грудня 2015 року договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1010, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець приймає майнові права на квартиру АДРЕСА_3 ;
-02 грудня 2015 року договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1011, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець приймає майнові права на квартиру АДРЕСА_4 ;
-02 грудня 2015 року договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1012, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець приймає майнові права на квартиру АДРЕСА_5 ;
-02 грудня 2015 року договір купівлі-продажу, реєстровий номер 1034, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець приймає майнові права на квартиру АДРЕСА_6 (а. с. 46 - 69 т. 1).
Згідно довідок ТОВ «ОСВ Практик» (а. с. 50, 55, 60, 65, 70), позивачем було здійснено повну оплату 100% вартості майнових прав за вказаними договорами на рахунок ТОВ «ОСВ Практик», а саме:
-на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , реєстровий номер 1009 - 345 060,00 грн.;
-на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , реєстровий номер 1010 - 344 520,00 грн.;
-на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , реєстровий номер 1011 - 347 220,00 грн.;
-на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 , реєстровий номер 1012 - 345 060,00 грн.;
-на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_6 , реєстровий номер 1034 - 353 700,00 грн.
Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року.
Листом від 15 грудня 2015 року за № 80 ТОВ «ОСВ Практик» повідомило ОСОБА_1 про подовження терміну дії договорів до 20 січня 2016 року (а. с. 86 т. 1).
Листом № 20 від 15 липня 2019 року ЖБК «Захисник» повідомило ТОВ «ОСВ Практик» про те, що в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за договором генерального підряду та розриває його, а також про те, що майнові права, зазначені у п.1.2. цього договору анулюються (а. с. 87 - 88 т. 1).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України наголошено на необхідності виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України)
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі, як предмету матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Зазначено про поділ речей на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України), а також вказано і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v The United Kingdom», заява N 44277/98).
У іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.
У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.
 
Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.
Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.
 
Встановивши, що ЖБК «Захисник» надав право ТОВ «ОСВ Практик» залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, зокрема й спірних квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , за майнові права на які ОСОБА_1 сплатив ТОВ «ОСВ Практик» грошові кошти, визначені умовами договорів, при цьому вказані майнові права позивача не визнає ЖБК «Захисник», а введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулось у встановлені договором строки, суд першої інстанції правильно виходив із того, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання майнових прав на квартиру та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, матеріалам справи та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц.
 
При цьому суд першої інстанції, оцінивши наявні в справі докази, дійшов правильного висновку, що ЖБК «Захисник» надав ТОВ «ОСВ Практик» право залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва певних помешкань, оскільки ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» при укладенні договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2 від 20 червня 2014 року погодили відповідні умови (пункт 1.2 договору генерального підряду).
 
Більш того умовами додаткової угоди від 03 листопада 2014 року ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» визначили, що фінансування може здійснюватися, зокрема за рахунок залучених коштів від фізичних осіб (у тому числі через договори купівлі-продажу майнових прав) та погодили набуття генпідрядником майнових прав на відповідні приміщення (пункти 1, 2 додаткової угоди).
 
Додаткових умов, порядку та способу набуття майнових прав на вказані приміщення сторонами не узгоджувалось.
 
Враховуючи викладене та з огляду на положення законодавства, якими закріплено принцип свободи договору, ЖБК «Захисник» розпорядився своїм майном - майновими правами на спірний об`єкт нерухомості (квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ), на що правильно звернув увагу суд першої інстанції. Відтак є безпідставними та відхиляються апеляційним судом доводи відповідача в апеляційній скарзі, що членами кооперативу можуть бути лише працівники ГУ МВС України в м. Києві за певних умов; що відповідно до ст. 19 статуту ЖБК «Захисник» жилий будинок, нежитлові приміщення та надвірні будівлі, споруджені або придбані кооперативом, є його власністю і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним самим як у цілому, так і частинами (квартира, кімната) ні фізичним, ні юридичним особам; що на спірні правовідносини, які склались між позивачем та ЖБК «Захисник» по даній справі, компетенція суду не поширюється, оскільки такі питання стосуються статутної діяльності цієї організації; що ЖБК «Захисник» не є належним відповідачем, оскільки позов не може бути подано не членом кооперативу; що вимога позивача про визнання за ним майнового права є вимогою про визнання права на частку у корпоративних правах ЖБК «Захисник»; що позивач не сплатив пайові, членські внески до кооперативу, не є членом кооперативу або працівником правоохоронних органів та не набув права вимагати в подальшому закріпити за ним право на отримання житла; що судом не застосовано спеціальний Закон України «Про затвердження примірного статуту житлово-будівельного кооперативу».
 
Виходячи із наведеного, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме додатковою угодою від 03 листопада 2014 року, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що позивач придбав у ТОВ «ОСВ Практик», тобто в особи, яка не мала прав власника на розпорядження об`єктом незавершеного будівництва чи доручення власника на продаж майнових прав (паю) з правом отримання грошових коштів на свою користь, а договір генпідряду від 20 червня 2014 року та додаткова угода від 03 листопада 2014 року не визначають підстав набуття ТОВ «ОСВ Практик» майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, а також, що позивач не є інвестором будівництва житлового будинку, оскільки згідно умов договору ЖБК «Захисник» уповноважив ТОВ «ОСВ Практик» лише залучати інвесторів, а не продавати майнові права.
 
Крім того, оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 сплатив 100 % вартості майнових прав на квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що до будівництва об`єкта не було залучено інвесторів в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність», жодних коштів від інвесторів не поступало, а всі будівельні роботи здійснені за кошти ЖБК «Захисник» як замовника будівництва. 
 
У матеріалах справи відсутні відомості про визнання недійсними (повністю або частково) договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2, додаткової угоди до нього від 03 листопада 2014 року, а також договорів купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2015 року, а доводи апеляційної скарги, що додаткова угода від 03 листопада 2014 року є нікчемною в силу закону, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що відповідачем не наведено норм матеріального права, на підставі яких встановлена недійсність даного правочину (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
 
Посилання ЖБК «Захисник» в апеляційній скарзі на невиконання генпідрядником своїх зобов`язань за договором генерального підряду на капітальне будівництво та надходження коштів за договорами купівлі-продажу майнових прав на рахунок ТОВ «ОСВ Практик», а не  ЖБК «Захисник», саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , в діях якого судом першої інстанції не встановлено недобросовісності при укладанні та виконанні договорів купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2015 року.
 
Не впливають на правильність вирішення спору аргументи ЖБК «Захисник» про те, що ОСОБА_1 ухиляється від участі в оплаті необхідних будівельних робіт з метою введення житлового будинку в експлуатацію, оскільки судом першої інстанції визнано за позивачем майнові права на спірну квартиру у розмірі профінансованого внеску, згідно договорів купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2015 року.
 
При цьому у даній справі спір між ЖБК «Захисник» та ОСОБА_1 щодо стягнення з останнього на користь кооперативу будь-яких платежів не вирішувався.
 
Позивач обрав правомірний та ефективний спосіб захисту своїх законних прав - визнання права, а доводи апеляційної скарги, що оскільки за змістом позовної заяви права та інтереси позивача порушені невиконанням ТОВ «ОСВ Практик» своїх зобов`язань, які стосуються передання йому новозбудованого майна та документів для реєстрації права власності, то права позивача повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права з вимогами до ТОВ «ОСВ Практик», зводяться до неправильної оцінки підстав і предмету позову та відхиляються апеляційним судом.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вказано, до якого договору міг приєднатися позивач, адже право на об`єкт будівництва закріплено статутом ЖБК, апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції не встановлювались обставини приєднання ОСОБА_1 до будь-якого договору, а лише обставини приєднання до будівництва, шляхом укладення договорів купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2015 року, що не є тотожними поняттями.
 
Доводи апеляційної скарги, що покупці майнових прав, в тому числі позивач, будь-яких позасудових вимог до ЖБК «Захисник» не висували, не просили їх включити в реєстр власників майнових прав, не просили підтвердити їх права як власників майнових прав, не приймають участі в діяльності кооперативу, не є підставою для відмови в позові, з огляду на положення ч. 1 ст. 16 ЦК України, відповідно до якого сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. 
 
Щодо посилання ЖБК «Захисник» в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності, перебіг якої, згідно доводів відповідача, розпочався з 01 листопада 2015 року після закінчення строку здачі об`єкта будівництва, то вказаним доводам надана належна оцінка судом першої інстанції, з якою погоджується апеляційний суд.
Суд першої інстанції правильно вказав, що ОСОБА_1 дізнався про розірвання ЖБК «Захисник» договору генерального підряду на капітальне будівництво та анулювання майнових прав, зокрема і на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , тобто про невизнання кооперативом його майнових прав у 2019 році.
Наведене узгоджується з поясненнями ЖБК «Захисник» про те, що саме листом № 20 від 15 липня 2019 року замовник повідомив генпідрядника про розірвання договору генерального підряду на капітальне будівництво.
 
Доводи апеляційної скарги, що судом задоволено позов шляхом застосування загальних засад ЦК України, без зазначення норми, статті, які регулюють спірні правовідносини та є підставою правових висновків, викладених в такому рішенні, спростовуються змістом мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, в якій судом наведено відповідні норми матеріального права, якими суд керувався при ухваленні рішення.
 
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом приписів ст. 263, 264, 265 ЦПК України, незазначення мотивів відхилення всіх доказів, наданих стороною ЖБК «Захисник», відсутність мотивованої оцінки кожного аргументу щодо відсутності підстав для задоволення позову і незазначення норм права, на які посилалася сторона ЖБК «Захисник», які суд не застосував, та мотиви їх незастосування, виходячи з наступного.
 
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
 
Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Під час розгляду даної справи апеляційним судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 25 серпня 2022 року в справі № 753/19473/19 (провадження № 61-16885св21) та від 05 квітня 2023 року в справі № 753/19997/19 (провадження № 61-9229 св 22) за аналогічними позовами фізичних осіб - інвесторів до ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ «Практик» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування, в яких Верховний Суд дійшов висновку щодо обґрунтованості таких позовів.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.
 
Головуючий:                                                                                                             Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.