26.12.23
22-ц/812/1289/23
Провадження № 22-ц/812/1289/23 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Миколаїв Справа № 489/2978/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 03 жовтня 2023 року, за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

 
В С Т А Н О В И В:

 
15 червня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Доводи позову обґрунтовано тим, що 24 квітня 2007 року ОСОБА_2 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3 , звернулась до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, відповідно до умов якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
У зв`язку з неналежним виконанням умов підписаної заяви у відповідача виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 22 травня 2023 року склала 38 409.23 грн.
 
Посилаючись на викладене Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 24 квітня 2007 року у розмірі 38 409.23 грн, яка станом на 22 травня 2023 року складається з наступного: 31 045.63 грн – заборгованість за кредитом; 7 363.60 – заборгованість за відсотками за користування кредитом. 
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2023 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 24 квітня 2007 року, що утворилася станом на 22 травня 2023 року в розмірі 31 045. 63 грн та судовий збір в сумі 2 133. 65 грн. 
 
У іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розуміла тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву. Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту не є належними доказами. Заява не містить умов про розмір кредиту, нарахування процентів. Між тим враховуючи доведення позивачем наявності між сторонами кредитних відносин і порушення відповідачем грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту, яка підтверджена відповідними доказами, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
 
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати у зазначеній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов в частині стягнення процентів за користування кредитом.
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надана до суду копія заяви від 24 квітня 2007 року, з якої чітко вбачається розмір відсоткової ставки за користування кредитом – 22,8% річних, яка особисто підписана відповідачем. 
 
Тобто сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоду щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом.
 
Проте суд на даний доказ уваги не звернув. Натомість цілком безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необґрунтованими, оскільки вони нібито не встановлені умовами договору.
 
Доказів оскарження відповідачем саме укладеного договору матеріали справи не містять
 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору.
 
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній відповідачем заяві.
 
Крім того безпідставними є посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
 
У зазначеній постанові Верховний Суд зробив висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
 
Але місцевий суд не мав підстав приймати зазначений висновок до уваги, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. А також не було передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом в заяві.
 
На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
 
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір у вигляді Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно з умовами якої позичальник отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5 000 грн та який, відповідно до довідки позивача, в подальшому збільшувався до 30 000 грн.
 
Одночасно в заяві від 24 квітня 2007 року зазначено, що відповідачу видана кредитка «Універсальна» №  НОМЕР_1 терміном дії до 04/15.
В подальшому за інформацією Банка було здійснено перевипуск карток, що надані відповідачу, а саме: 
№  НОМЕР_2 відкрита 15 липня 2014 року терміном дії до 10/17;
№  НОМЕР_3     відкрита 18 червня 2019 року терміном дії до 01/22;
№  НОМЕР_4 відкрита 15 грудня 2021 року терміном дії до 11/25.
Інформацією з особового карткового рахунку відповідача встановлено, що за період з 24 квітня 2007 року по 24 травня 2023 року відповідач активно користувалася виданими їй кредитними картками, тобто кредитними коштами. 
 
Відповідно до розрахунку Банка, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 22 травня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 38 409.23 грн, яка складається із 31 045.63 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 363.60 грн заборгованості за процентами.

 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З укладеного між сторонами письмового договору про надання банківських послуг, викладеного в заяві від 23 квітня 2007 року, встановлено, що сторони узгодили базову процентну ставку у розмірі 22.8% із розрахунку 360 днів у році, встановлення розміру лімітних коштів на кредитній картці, строк дії договору, що співпадає зі строком дії картки та на виконання цих умов відповідач отримала кредитну карту, яка в подальшому перевипускалась з продовженням строків дії кредитних карток.
В цій же заяві зазначено, що відповідачу 23 квітня 2007 року видано кредитку «Універсальна» № 5457082955989301 з базовою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 22.8% на рік.
Отже з огляду на зміст підписаної заяви, сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідач не виконувала в повному обсязі, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала заборгованість за процентами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов помилкового висновку про відсутність узгодження між сторонами при наданні позичальнику грошових коштів розмір на порядок сплати процентів за користування цими коштами, оскільки повно та всебічно не з`ясував дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосуванню до них відповідних норм матеріального права.
Між тим апеляційний суд не погоджується з розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки   сторонами була погоджена процентна ставка у розмірі 22.8%  на рік, а розрахунок містить за деякі періоди збільшений розмір процентної ставки, ніж було узгоджено сторонами. При цьому позивач посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучено до позову. 
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що долучений позивачем Витяг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про укладення кредитно-заставного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підвищення базової процентної ставки.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Щодо зменшення процентної ставки на залишок заборгованості за кредитом, яке також має місце в наданому розрахунку заборгованості, є правом кредитора та у цьому випадку права споживача банківських послуг – ОСОБА_1 не порушуються.
        Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі 22.8% на рік. 
З урахуванням наданого Банком розрахунку, яким встановлено, що заборгованість за кредитом виникла з 17 лютого 2022 року, шляхом перерахування збільшеної процентної ставки у цьому розрахунку до визначеної сторонами у розмірі 22.8% за рік, розмір заборгованості за процентами дорівнює 9 789.66 грн (за формулою заборгованість за тілом кредиту х 22.8% / 360 днів х кількість днів прострочки).
Водночас за позовними вимогам Банк просив стягнути з відповідача 7 363.60 грн процентів за користування кредитом, а тому в даному випадку суд апеляційної інстанції з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у статті 13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог в частині зміни заборгованості за процентами збільшивши їх розмір. Отже в межах позовних вимог з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Банку 7 363.60 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.
В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.
З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини  1 статті 376 ЦПК України в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення  позовних вимог Банку.  
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скаргу Банку підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення процентів, у розмірі 550.35 (2 684.00 – 2 133.65) грн (з урахуванням суми судового збору, яка стягнута судом першої інстанції при задоволенні частини позовних вимог) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 825.53 грн, а всього 1 375.88 ( 550.35 + 825.53) грн. Банк при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у більшому розмірі, виходячи із суми усіх позовних вимог, а тому сума переплати склала 3 200.47 (4 026.00 – 825.53) грн та може бути повернута Банку відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням особи, яка його сплатила. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 7 363 грн 60 коп. - проценти за користування кредитними коштами станом на 22 травня 2023 року за договором про надання банківських послуг від 24 квітня 2007 року, а також 1 375 грн 88 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 грудня 2023 року.