ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року	Львів	Справа № 460/7292/23 пров. № А/857/10822/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
          
суддя у І інстанції                                                            Гудима Н.С.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               06 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі – ГУ НП), яка полягає у ненарахуванні її померлому чоловіку та невиплаті їй грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, невикористану додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 9 діб, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі № 460/7292/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є членом сім`ї (дружиною) загиблого ОСОБА_2 , який набув право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні (доби) щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, що виникло до дня його смерті. Тому суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на отримання компенсації за всі невикористані дні (доби) щорічної основної та додаткової відпустки її померлого чоловіка за 2021 рік.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. При цьому грошова компенсація за невикористанні відпустки за попередні роки не передбачена, натомість встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Оскільки ОСОБА_2 не звертався з рапортом щодо приєднання невикористаної частини відпустки за 2021 року до чергової відпустки за 2022 рік, як наслідок вказана обставина також позбавляє позивачку правових підстав для отримання грошової компенсації за невикористану її чоловіком основну та додаткову відпустку  у 2021 році.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 у період з 24 вересня 2008 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 04 жовтня 2022 року проходив службу в Національній поліції України, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 07 жовтня 2022 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському району Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 07 жовтня 2022 року складено актовий запис №2019.
Наказом (по особовому складу) ГУ НП в Рівненській області від 10 жовтня 2022 року №198 о/с відповідно до абзацу першого частини 4 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” припинено службу в поліції, звільнено поліцейського підполковника поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції у зв`язку зі смертю (загибеллю) з виплатою компенсації за 10 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік та за 23 календарні доби щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2022 році.
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 25 квітня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 .
27 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію щодо кількості невикористаних днів щорічної основної та всіх видів додаткової відпустки (в тому числі як учасника бойових дій) за весь період роботи ОСОБА_2 та щодо розміру виплаченої грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки на момент звільнення із зазначенням періоду відпустки, за який її нараховано.
У відповідь на вказане звернення ГУ НП в Рівненській області листом від 08 березня 2023 року №11/Х-19 повідомило позивачку про те, що питання виплати грошового забезпечення та відповідних грошових компенсацій поліцейським при звільненні, у тому числі розрахунок суми такого забезпечення та компенсацій, види компенсацій, що підлягають нарахуванню, урегульовані Законом України “Про Національну поліцію”, а також “Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання”, затвердженими наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260. Одночасно повідомлено про те, що під час служби в поліції ОСОБА_2 не було використано щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 9 діб, а також додаткові відпустки за 2020 та 2022 рік відповідно до статті 16-2 Закону України “Про відпустки” як учаснику бойових дій.
Не погоджуючись із невиплатою їй, як члену сім`ї померлого, всіх належних сум, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Питання виплати компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення поліцейського, неодноразово було предметом дослідження Верховного Суду, зокрема у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19.
Вказані висновки в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
У справі №160/10875/19 Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, і зазначив таке.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06 квітня 2016 року, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».
Так, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.
Таким чином, Верховний Суд у справі №160/10875/19 дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. 
Такі ж висновки підтримані Верховним Судом у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 листопада 2022 року при розгляді справи № 640/85/20 та від 20 липня 2023 року при розгляді справи № 200/18480/21.
Як видно з листа ГУ НП в Рівненській області від 08 березня 2023 року №11/Х-193, під час служби в поліції ОСОБА_2 не використав щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 9 діб, а також додаткові відпустки за 2020 та за 2022 роки, відповідно до ст. 16-2 Закону України “Про відпустки”, як учасник бойових дій, а тому набув право на отримання грошової компенсації за такі відпустки у зв`язку із звільненням зі служби (у зв`язку із загибеллю).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).
Пунктом 9 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) поліцейського членам його сім`ї, батькам та утриманцям виплачується в установленому законодавством порядку грошове забезпечення повністю за той місяць, у якому сталася смерть, а також проводяться інші виплати, право на які виникло на день смерті, та виплачується грошова компенсація за невикористану чергову відпустку в році смерті (загибелі) поліцейського.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 є членом сім`ї (дружиною) загиблого ОСОБА_2 , який набув право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні (доби) щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, що виникло до дня його смерті, то вона має право на отримання компенсації за всі невикористані дні (доби) щорічної основної та додаткової відпустки її померлого чоловіка за 2021 рік.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі № 460/7292/23 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк