ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" листопада 2023 р.                                                          Справа №909/231/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бонк Т.Б.,
суддів:                                                                                 Гриців В.М.,
Зварич О.В.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Крістал Комерц” б/н від 09.06.2023 (вх.№01-05/1949/23 від 15.06.2023),
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2023 (повний текст складено 22.05.2023) 
у справі №909/231/23 (суддя Стефанів Т.В.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Крістал Комерц"
про: стягнення 92 891,85 грн основного боргу за договором поставки товару, 18 578,37 грн штрафу, 15 397,14 грн пені, 8 622,40 грн 28 % річних, 2 058,61 грн інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції.
ТОВ "Ферозіт" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Крістал Комерц" про стягнення 92 891,85 грн основного боргу за договором поставки товару, 18  578,37 грн штрафу, 15  397,14 грн пені, 8 622,40 грн 28 % річних, 2  058,61 грн інфляційних втрат.
Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, в частині оплати за отриманий товар. За порушення строків оплати відповідачу нараховано 28 % річних, інфляційні втрати, пеню та штраф. 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2023 у справі №909/231/23 позов ТОВ "Ферозіт" задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 72  891,85 грн основного боргу, 18  578,37 грн штрафу, 15  397,14 грн пені, 8 622,40 грн 28 % річних, 2  058,61 інфляційних втрат та 2293,75 грн судового збору. В частині заявлених вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 20 000) грн 00 к. - провадження у справі закрито.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з того, що позивач поставив товар, а відповідач його отримав, проте не розрахувався за нього у повному обсязі, у визначені договором строки. Але у зв`язку із сплатою відповідачем частини вартості отриманого товару в сумі 20 000 грн в процесі розгляду справи у даній частині провадження у справі підлягає закриттю. В частині зменшення неустойки, суд першої інстанції вказав, що відповідач не подав будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, не довів причин невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин, наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погодившись з вказаними рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Крістал Комерц” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 09.06.2023 (вх.№01-05/1949/23 від 15.06.2023) у якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2023 у справі № 909/231/23 скасувати в частині задоволення 18 5787,37 грн штрафу та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволені позовні вимоги про стягнення 18 5787,37 грн штрафу.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що позивач стягуючи неустойку не зазначив та жодним чином не довів, що в наслідок неналежного виконання зобов`язання в нього виникли чи могли виникнути збитки. Таким чином, на думку відповідача, стягнення великої суми штрафних санкцій на користь кредитора, який не зазнав збитків, не може ґрунтуватись на принципах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов?язання стягнення такої великої суми неустойки перетвориться на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
27.07.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" надійшов відзив №190 від 21.07.2023 (вх. №01-04/5010/23) на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначає, що підприємство не одержало запланований ним дохід з вини контрагента, який не виконав свого зобов`язання, і між фактом неодержання цього доходу та невиконанням контрагентом зобов`язання є прямий причинний зв`язок, боржник на вимогу кредитора має відшкодувати завдані цим збитки, крім того, зазначив, що відповідальність у вигляді пені та штрафу сторони погодили у договорі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 (колегією суддів у складі: Бонк Т.Б. (головуючий суддя), Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі №909/231/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Комерц» б/н від 09.06.2023 (вх.№01-05/1949/23 від 15.06.2023). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відводів суддям в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.
Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України.
У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
03.10.2022 між ТОВ "Ферозіт" (постачальник) та ТОВ "Крістал Комерц" (покупець) укладено договір № РЕ/ІФ/173/22 поставки товарів.
Договір вступає в дію з дати його підписання і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків, нарахування пені, штрафу, процентів річних, інфляційних втрат - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 7.1 договору).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали (товар), для використання у господарській діяльності, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. 
Асортимент товару, його кількість, дата поставки і ціна визначаються згідно видаткових накладних. Ціни на кожну наступну поставку встановлюються в накладних. Накладні мають силу протоколу узгодження ціни і є підставою для проведення розрахунків між сторонами, вони мають також силу додатків до даного договору і є його невід`ємною частиною (п. 1.2, 1.3 договору).
У п. 4.1 договору сторони погодили порядок розрахунків: протягом 30 календарних днів від дати отримання товару уповноваженою особою покупця.
У п. 5.2 договору сторони домовились, що у випадку порушення строків передбачених даним договором, винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.
У випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів, згідно з п. 5.3 договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.
Відповідно до п. 5.5 договору за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 28 % річних від простроченої суми.
На виконання умов договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 126 891 грн 85 к., про що свідчать підписані та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні № ІФ000006465 від 05.10.2022 на суму 84 930 грн 25 к. та № ІФ000006466 від 05.10.2022 на суму 41 961 грн 60 к.
Частково за поставлений товар покупець розрахувався, що підтверджується платіжними дорученнями № 597 від 21.10.2022 на суму 10 000 грн 00 к., № 41 від 11.11.2022 на суму 14 000 грн 00 к., № 100 від 13.12.2022 на суму 10 000 грн 00 к. та платіжна інструкція № 22 від 07.04.2023 на суму 20 000 грн 00 к. Платіж на суму 20 000 грн 00 к. здійснено відповідачем після відкриття позовного провадження у цій справі.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно із матеріалами справи, між ТОВ "Ферозіт" (постачальник) та ТОВ "Крістал Комерц" (покупець) укладено договір № РЕ/ІФ/173/22 поставки товарів.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату на умовах цього договору.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У частині першій статті 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
У відповідності з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором щодо поставки відповідачу товару на суму 126 891 грн 85 коп. підтверджується долученими до справи видатковими накладними № ІФ000006465 від 05.10.2022 та № ІФ000006466 від 05.10.2022.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У свою чергу відповідачем частково оплачено переданого йому позивачем товару на суму 54  000,00 грн, а також платіж на суму 20  000,00 грн здійснено відповідачем після відкриття позовного провадження у цій справі.
Отже, суд першої інстанції правомірно вказав, що позовні вимоги в сумі 72  891,00 грн щодо стягнення заборгованості за отриманий товар є обґрунтованими.

Також, за порушення строків оплати за поставлений товар за період прострочення з 05.11.2022 по 05.03.2023 на суму боргу 92 891 грн 85 к. позивачем нараховано: 15 397 грн 14 к. пені, 8 622 грн 40 к. 28 % річних, 2 058 грн 61 к. інфляційних втрат, а також 18 578 грн 37 к. штрафу, що становить 20 % від суми боргу – 92 891 грн 85 к.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Договором передбачено, що у випадку прострочення оплати поставленого товару більше ніж на 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару. Також, сторони передбачили, що за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 28 % річних від простроченої суми.
Судом першої інстанції перевірено та судом апеляційної інстанції підтверджується, що розрахунки позивачем пені, штрафу, 28 % річних та інфляційних втрат за період прострочення з 05.11.2022 по 05.03.2023 розраховано арифметично правильно та є обґрунтованими, а отже висновок суду першої інстанції про їх стягнення є правильним.

Щодо зменшення або відмови в стягненні штрафу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Водночас, відповідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі, недодержання письмової форми є наслідком нікчемність правочину.
Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18.

Заявлена позивачем сума штрафу - 18 578 грн 37 коп. є співмірною з ціною боргу - 92 891,85 грн, оскільки відповідачем недоведено поважності причин порушення строку виконання зобов`язання, винятковості даного випадку, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення зобов`язання.
Отже, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, є правильним та обґрунтованим. Доказів зміни умов договору в частині нарахування штрафу в розмірі 28% апелянтом суду не надано.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2023 у справі №909/231/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Крістал Комерц” б/н від 09.06.2023 (вх.№01-05/1949/23 від 15.06.2023) - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2023 у справі №909/231/23 - залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                                Т.Б. Бонк

суддя                                                                                                    О.В. Зварич

суддя                                                                                          В.М. Гриців