ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року                                                                                      Справа № 903/426/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Грязнов В.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023, повний текст складено 28.07.2023, у справі №903/426/23 (суддя М.С. Шум)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", м. Кременчук Полтавської обл.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта", м. Луцьк
про стягнення 127 210, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, код ЄДРПОУ 42342698) на користь Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська обл., код ЄДРПОУ 00152307) 127 210 грн. 80 коп. основного боргу, 2 684 грн. 00 коп. судового збору, а всього: 129 894 грн. 80 коп. (сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн. 80 коп.).
Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 25.07.2023 у справі №903/426/23 Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апелянт зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Укртатнафта" суд першої інстанції виходив виключно з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання по договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 щодо оплати отриманого товару не виконав, доказів сплати позивачу заборгованості в сумі 127 210 грн. 80 коп. суду не надав, та вважає, що місцевим господарським судом не надано належної оцінки умовам договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021.
Вказує, що оплата товару у визначені договором строки не здійснена, оскільки строк оплати не настав.
Також вважає порушеною процедуру досудового врегулювання спору та обрання ПАТ "Укртатнафта" неефективного способу захисту, а позовні вимоги є передчасними, за відсутності обставин, що свідчать про порушення прав позивача.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/426/23/5894/23 від 12.09.2023 витребувано матеріали справи №903/426/23 з Господарського суду Волинської області. 19.09.2023 матеріали справи №903/426/23 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023, повний текст складено 28.07.2023, у справі №903/426/23 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки.
11.10.2023 у справі №903/426/23 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/426/23 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В.
Розпорядженням керівника апарату суду №01-05/873 від 16.10.2023, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Павлюк І.Ю., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.5 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/426/23.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/426/23 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Саврій В.А., суддя Грязнов В.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 поновлено          Товариству з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23; зупинено дію рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23.
Запропоновано позивачу у строк до 10.11.2023 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Копію ухвали направлено учасникам справи на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 118).
Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на подану апеляційну скаргу.
Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
01.05.2021 між Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово - промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" (Покупець) укладено Договір №348/2/2118 поставки нафтопродуктів (Далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується поставити покупцю нафтопродукти (надалі - Товар), а покупець зобов`язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору. Одиниця виміру товару - тонна (п. 1.1. та п. 1.2. Договору) (а.с.8-10).
Відповідно до п.п. 3.2., 3.3. Договору поставка товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання - передачі нафтопродуктів. Строк поставки товару: травень 2021 року – грудень 2021 року.
Згідно п. 4.1. Договору, ціна товару за одну метричну тонну вказується сторонами у відповідних додатках (специфікаціях) до даного договору.
Оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару, виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному додатку до даного договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку. Оплата товару, що постачається, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника із зазначенням в платіжному документі номера і дати цього договору, номера і дати виписки рахунку на оплату, найменування покупця, його коду ЄДРПОУ та найменування товару, що підлягає оплаті. За домовленістю сторін допускаються інші форми розрахунків, які не заборонені чинним законодавством України (п. 4.2. та п. 4.3. Договору).
Відповідно до п. 7.1. Договору, строк дії договору: з моменту підписання сторонами по 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.
Відповідно до Специфікації на поставку товару від 21.05.2021 (додаток № 1/05 до договору поставки нафтопродуктів № 348/2/2118 від 01.05.2021) сторони згідно з Договором поставки нафтопродуктів № 348/2/2118 від 01.05.2021 прийшли до угоди про поставку наступного товару і за такою ціною: газ нафтовий скраплений марки В ДСТУ EN 589:2017, кількістю 1, 814 т; газ нафтовий скраплений марки В ДСТУ EN 589:2017, кількістю 3,600 т. Загальна вартість товару згідно з цим додатком становить 127 210 грн. 80 коп., у тому числі ПДВ 21 201 грн. 80 коп. (а.с.11)
Вказаний Договір та специфікація підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.
Згідно з умовами Договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 постачальник передав, а покупець прийняв нафтопродукти (газ нафтовий скраплений марки В) на загальну суму 127 210 грн. 80 коп., що підтверджується актом № 1/05 від 21.05.2021 приймання - передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів 348/2/2118 від 01.05.2021 на суму 40 270 грн. 80 коп. та актом № 2/05 від 21.05.2021 приймання - передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 на суму 86 940 грн. 00 коп.
Позивачем виставлено відповідачу рахунок - фактура № 90761747 від 21.05.2021 до накладної, акта № 81913527 на суму 40 270 грн. 80 коп. та рахунок - фактура № 90761751 від 21.05.2021 до накладної, акта № 81914836 на суму 86 940 грн. 00 коп. (а.с. 14-15).
Позивач також надіслав на адресу відповідача претензію від 24.01.2023 №14/05-145 на суму 127 210 грн. 80 коп. заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021  (а.с. 18).
У відповідь на претензію відповідач надіслав лист-відповідь від 21.02.2023 №9 про те, що розгляд листів чи претензій можливий виключно після належного їх оформлення та підписання повноважною особою ПАТ "Укртатнафта"  (а.с. 19). 
ТОВ "Волинь-Нафта" зазначило, що претензію підписано представником позивача - адвокатом Сухорук А. М., проте в довіреності відсутні повноваження щодо підписання від імені ПАТ "Укртатнафта" претензій чи листів.
ПАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" було направлено ТОВ "Волинь-Нафта" лист вих. № 38/10-774 від 04.04.2023, в якому повідомлено, що у зв`язку зі зміною поточного рахунку ПАТ "Укртатнафта" повторно виставляються для оплати неоплачені раніше рахунки. В нових рахунках зазначені актуальні банківські реквізити ПАТ "Укртатнафта", за якими просило здійснити оплату існуючої заборгованості (а.с. 16).
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого товару не виконав, позивач 27.04.2023 звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" про стягнення 127 210, 80 грн. основного боргу.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" на користь Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" 127 210 грн. 80 коп. основного боргу та 2 684 грн. 00 коп. судового збору.
Місцевий господарський суд вказав, що факт поставки на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 підтверджується зібраними у справі матеріалами, строк оплати за який настав, а тому за відсутності доказів сплати повної вартості за отриманий товар,  дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23 та мотивами суду першої інстанції відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частинами 1,7 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Згідно із приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Колегією суддів встановлено, що поставка товару відбулась 21.05.2021, про що складені акти №1/05 від 21.05.2021 приймання - передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів 348/2/2118 від 01.05.2021 на суму 40 270 грн. 80 коп. та №2/05 від 21.05.2021 приймання - передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 на суму 86 940 грн. 00 коп.  (а.с. 12-13)
Загальна вартість нафтопродуктів за вказаними актами приймання-передачі становить 127 210, 80 грн.
За фактом здійснення поставки ПАТ "Укртатнафта" виставило рахунки на оплату: №90761747 від 21.05.2021 на суму 40 270, 80 грн. та рахунок-фактуру №90761751 від 21.05.2021 на суму 86 940,00 грн.
Колегією суддів встановлено, що копії вказаних рахунків наявні в матеріалах справи, однак докази їх надіслання відповідачу - відсутні.
Також судом встановлено, що такі рахунки були направлені ТОВ "Волинь-Нафта" повторно 13.04.2023, що підтверджується описом вкладення, накладною та квитанцією.
Факт отримання рахунків ТОВ "Волинь-Нафта" підтверджується інформацією про відправлення з трек-номером 3961017080599.
Крім того, ПАТ "Укртатнафта" в січні 2023 року направило ТОВ "Волинь-Нафта" претензію з вимогою перерахувати суму заборгованості 127 210, 80 грн.
У відповідь ТОВ "Волинь-Нафта" надіслало лист №9 від 21.02.2023 про невідповідність претензії вимогам ст. 222 ГК України. 
Апелянт зазначає, що у останнього не настав строк виконання зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 по оплаті отриманого 21.05.2021 товару, так як  для виникнення обов`язку у покупця щодо проведення оплати за поставлений Товар, окрім підписання акта приймання-передачі нафтопродуктів, обов`язковою умовою є отримання покупцем рахунку постачальника, а тому вважає, що позовні вимоги є передчасними. 
Так, згідно ст. 692 ЦК України  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Колегія суддів, проаналізувавши докази у справі, звертає увагу сторін, що умовами договору, зокрема п. 4.2, визначено, що оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника.
Відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі зазначає, що протягом дії договору позивачем не було надано рахунки на оплату.
В свою чергу позивачем до матеріалів справи долучено докази надіслання відповідачу рахунків №90761747 від 21.05.2021 та № 90761751 від 21.05.2021. Відповідні рахунки надіслано 13.04.2023 рекомендованим повідомленням з описом вкладення на юридичну адресу ТОВ "Волинь-Нафта". Відповідач, як вбачається з трекінгу №3961017080599, рекомендоване відправлення отримав особисто 02.05.2023 (а.с.17).
При цьому, апеляційний суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 №915/641/19.
В даній справі, згідно умов договору, такий строк настав зі спливом 60 (шістдесяти) календарних днів від дати поставки товару згідно з актами приймання-передачі нафтопродуктів.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок ТОВ "Волинь-Нафта" оплатити отриманий товар, окрім Договору, також випливає з вимог діючого законодавства. Натомість відсутність рахунку на оплату не звільняє покупця від обов`язку оплатити товар. 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №923/712/17 та від 21.01.2019 по справі №925/2028/15.
Щодо листа ТОВ "Волинь-Нафта" №9 від 21.02.2023 про невідповідність претензії вимогам ст. 222 ГК України, колегія суддів зазначає, що в даному листі відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед позивачем, також дана претензія не є підставою виникнення обов`язку по виконанню грошового зобов`язання.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача про передчасність позовних вимог не спростовують обґрунтування позовних вимог та висновків суду.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивачем виконано належним чином взяті на себе обов`язки та поставлено товар на суму 127 210, 80 грн, що підтверджується наявними у справі доказами.
Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого товару не виконав. Заборгованість за поставлений товар відповідача перед позивачем складає 127 210 грн. 80 коп., що підтверджується зазначеними вище первинними документами, отримання товару відповідачем не заперечується.
Доказів сплати позивачу відповідачем заборгованості в сумі 127 210 грн. 80 коп. за поставлений товар згідно з договором поставки нафтопродуктів №348/2/2118 від 01.05.2021 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення боргу в сумі 127 210 грн. 80 коп. з чим апеляційний господарський суд погоджується.

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.
На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Нафта" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі №903/426/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
3. Справу №903/426/23 повернути до Господарського суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.