Справа №755/18195/21                                                                                                   Головуючий в суді І інстанції  Коваленко І. В.М.
Провадження № 22-ц/824/12584/2023                                                                                        Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 жовтня 2023 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та сина, стягнення аліментів на утримання повнолітньої донька,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом який обґрунтовувала тим, щоз 07.09.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16 липня 2021 року.
Під час перебування у шлюбі у подружжя народились діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказувала, що всі діти проживають разом із нею, а також з її матір`ю ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. 
Зазначала, що звернулася з позовом про визначення місця проживання дитини з метою юридичного закріплення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із нею, недопущення порушення цього права з боку відповідача у майбутньому та з метою захисту прав та інтересів малолітнього сина.
Позивач вказувала, що встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавить батька можливості приймати участь у вихованні та розвитку дитини, а гарантуватиме недопущення порушення прав дитини з боку батька.
Наголошувала, що обставини вчинення відповідачем щодо до неї та дітей систематичного психологічного та фізичного насильства підтверджують наявність високого ризику можливого здійснення негативних (несприятливих) дій щодо малолітнього сина, як один із способів маніпуляції щодо неї. 
Вважала, що відповідач не може забезпечити малолітньому ОСОБА_6 належного виховання і розвитку, створити належні та безпечні для здоров`я умови проживання, оскільки неодноразово у присутності дітей виявляв агресію до неї, нецензурно висловлювався, вчиняв та здійснював психологічне та фізичне насильство, створював загрозу життю та здоров`ю як їй так і їхнім дітям. 
Постійні сварки та триваючі конфлікти негативно відображаються на психічному розвитку та моральному стані дітей. Діти, починаючи з самого народження та по теперішній час зареєстровані та проживають за її адресою місця проживання. 
Відповідач ніколи не займався вихованням дітей, не виконував обов`язки батька, про здоров`я дітей, їх навчання, харчування та створення усіх належних умов для їхнього життя піклується виключно вона. 
Малолітній син ОСОБА_6 потребує материнського піклування та уваги, звик до школи, яку відвідує та в якій із задоволенням навчається, він чутливий до змін у повсякденному житті, тому йому буде важко звикнути до нового, що може негативно вплинути на його подальший розвиток. 
Щодо стягнення аліментів на утримання дітей, позивач зазначала, що діти перебувають на її повному матеріальному утриманні. Натомість відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, не піклується про них та не допомагає, участі у вихованні не приймає, аліменти не сплачує, участі у додаткових витратах на дітей не бере, не цікавиться чи забезпечені діти продуктами першої необхідності, ліками, одягом, навчальним приладдям, тощо, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим значний обсяг обов`язків по утриманню дітей покладено на позивача, що ставить позивача та відповідача у нерівні умови. 
Позивач неодноразово зверталася до відповідача по матеріальну підтримку їхніх спільних дітей, але ці прохання ігноруються. Відповідач лише проявляє до дітей та позивача агресію, за наслідком якої діти перебувають в пригніченому стані, що впливає на їхнє життя, розвиток та ставлення до світу в цілому. 
Матеріальне забезпечення у відповідача на належному рівні, оскільки за ним на праві власності зареєстроване майно: легковий автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, 1560, (2009); квартира (38.5 кв.м) розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира (50,10 кв.м), розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж (16,9 кв.м), № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 ».
Позивач працює з 18.09.2021 року на посаді кондитера у ФОП ОСОБА_7 , однак її заробітної плати не вистачає на повне матеріальне забезпечення дітей. 
Неповнолітня донька ОСОБА_4 навчається в 11-Б класі, а малолітній син ОСОБА_6 у 5-А класі Навчально-виховного комплексу №141 «Освітні ресурси та технологічний тренінг» міста Києва. 
 За наслідками здійснення домашнього насильства зі сторони батька, неповнолітня донька ОСОБА_4 скаржиться на періодичні панічні атаки, соціофобію, явища дереалізації, сильні головні болі, безрадісність, депресивні виказування, небажання жити. ОСОБА_8 постійно проходить лікування у закладах охорони здоров`я, огляд психіатра, психоневролога, приймає безліч призначених медикаментів, їй рекомендовано індивідуальне навчання у НВК №141 «ОРТ» на період з 2021-2022 роки. 
Відповідач відмовляється надавати грошові кошти на утримання дітей, приховує свій дійсний заробіток, не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їх спільних дітей.
Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, позивач зазначала, що донька сторін зареєстрована та проживає разом із позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
На момент звернення до суду донька досягла повноліття, з 01.09.2018 року навчається та продовжує навчання на денній формі факультету торгівлі та маркетингу за спеціальністю «Журналістика», спеціалізацією «Реклама і зв`язки з громадськістю» у Київському національному торговельно-економічному університеті, є студенткою 4 курсу, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» в червні 2022 року. 
Натомість відповідач аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах доньки, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим значний обсяг обов`язків по утриманню доньки покладено на позивача, що ставить сторони у нерівні умови. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із нею за її зареєстрованим місцем проживанням;
стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. та на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття;
стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
У січні 2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та сина, стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Обґрунтовуючи підстави звернення з зустрічним позовом до суду, ОСОБА_2 посилається на те, що діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проживають у його квартирі за адресом АДРЕСА_1 із самого свого народження. Вказував, що діти проживають разом з ним та перебувають фактично на його повному матеріальному забезпеченні. 
Старша донька ОСОБА_9 , є повнолітньою особою, проживає із своїм хлопцем на орендованій квартирі у м. Київ, але має офіційне зареєстроване місце проживання в квартирі за адресом: АДРЕСА_1 . Загальна сплачена ним, як батьком, сума коштів за навчання доньки ОСОБА_9 складає 67 430 гривень фактично за 3,5 роки навчання відповідно в порядку ст. 141, 180, 199 СК України. 
Вказував, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації шлюбу та до розірвання шлюбу разом із дітьми перебувала на його повному матеріальному забезпеченні та офіційно ніколи не працювала.
З цих підстав, просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом аліменти на його користь на утримання на утримання дітей сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_8 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття, та повнолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі - 2115,83 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року позов  ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі по 1 500 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) 00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10  - відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, в частині відмовлених її вимог  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині  скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом не враховано, що проживання батьків за однією адресою місця реєстрації не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини.
Вказує на необґрунтоване зменшення місцевим судом розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки зважаючи на те, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, який отримує дохід, суд фактично не керувався інтересами дітей, а присуджений розмір аліментів не є достатнім для їх належного матеріального забезпечення.
Вказує також на безпідставну відмову у стягненні аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, оскільки нею надано належні та допустимі докази на підтвердження цих позовних вимог.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в одній квартирі разом з батьком та матір`ю, знаходиться на утриманні та вихованні обох батьків, відомостей про те, що позивач на даний час проживає окремо або бажає змінити своє місце проживання матеріали справи не містять.
Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1500 грн, суд першої інстанції виходив з того, що обоє батьків проживають з дітьми, при цьому, в силу свого матеріального становища позивач не здатна в повній мірі без участі відповідача забезпечувати дітей усім необхідним та достатнім для їх гармонійного розвитку, враховував можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої, на думку місцевого суду буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача.
Відмовляючи у стягненні аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона повністю утримує повнолітню доньку, що продовжує навчання, або надає їй будь-яку матеріальну допомогу, як і доказів ненадання матеріальної допомоги відповідачем.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції в частині щодо відмови в позові ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею, та в частині щодо розміру стягнутих аліментів виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, з 07.09.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у сторін народились діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
16 липня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 вересня 1996 року у відділі реєстрації одружень м. Миколаєва, актовий запис №676, розірвано.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , їх діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору міни від 07.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №3274775 від 07.12.2006 року та Договором міни від 07.12.2006 року (а.с.41-42 т.1).
15 вересня 2021 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві з метою визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведено обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_4 , про що складено Акт №121. 
Як вбачається зі складеного Акту умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окрему кімнату (ліжко-диван, комод для одягу, книжки, особисті речі). Зі слів матері з дітьми мають дружні стосунки, а з колишнім чоловіком виникають конфлікти. Мати бажає, щоб малолітній ОСОБА_6 проживав з нею (а.с.43 т.1).
У період з 30.08.2021 р. по 03.09.2021 р. Дніпровським районним у місті Києві Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проведено оцінку потреб сім`ї № 598, та складено Висновок, відповідно до якого, сім`я складається: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_4 , донька - ОСОБА_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що сім`я має складні життєві обставини через домашнє насильство. Складні життєві обставини негативно впливають на стан задоволення потреб дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ; потреби дітей задовольняються частково. У разі відсутності комплексного втручання може виникнути загроза здоров`я та розвитку дітей. Мати здатна частково задовольняти потреби дітей, батьківський потенціал належний, але потребує психологічної підтримки. Фактори сім`ї та середовища не сприяють розв`язанню проблеми, стосунки в родині переважно конфліктні (а.с.52-57 т.1)
Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2022 року за №103/2059/41/3 щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , комісія дійшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.145-147 т. 2).
Орган опіки та піклування виходив з того, що мати дитини має постійне місце роботи, стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, підтвердила своє бажання, щоб малолітній ОСОБА_6 і надалі проживав з нею, так як в неї є можливості в повній мірі займатися його вихованням та утриманням, мати приділяє увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , відвідує батьківські зустрічі. У той же час зазначено, що в телефонному режимі батько дитини повідомив, що він не заперечує проти проживання малолітнього сина разом з матір`ю.
Також, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що після пред`явлення первісного позову до суду, приблизно 04 березня 2022 року, через військову агресію Російської Федерації проти України та чисельні ракетні обстріли, позивачка разом з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишила місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з того часу за вказаною адресою не проживає. За твердженням позивачки, вона разом з дітьми виїхала за межі України до Федеративної Республіки Німеччини, де проживає у місті Альсдорф, там же син ОСОБА_6 відвідує школу, а вона та донька ОСОБА_8 вивчають німецьку мову. 
Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої Навчально-виховним комплексом №141 «ОРТ» м.Києва, учень 5-А класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_4 навчається у закладі з першого класу, початкову школу закінчив на достатньому рівні, мав позитивне ставлення до навчання, старанно виконував завдання, відповідально ставився до доручень вчителя. За характером спокійний, врівноважений. Протягом навчальних років хлопчик не пропускав освітній процес без поважної причини. Мати ОСОБА_6 завчасно попереджала про відсутність дитини і причину, надавала документ - підтвердження поважної причини. Хлопчик мав все необхідне для навчання, одягнений завжди чисто та охайно. З однокласниками дитина товариська, з дорослими - ввічлива. Хлопчик відвідував екскурсії, майстер-класи та інші позакласні заходи, з задоволенням брав участь у шкільних творчих конкурсах. Мати приділяє увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , відвідує батьківські зустрічі, консультації з учителем. Батька хлопчика бачили лише один раз. Постійний зв`язок з учителем підтримує мати. Але минулого року ОСОБА_6 дуже змінився. Хлопчик виглядав пригніченим, перестав старатися, став байдужим, погіршилися успіхи у навчанні. З`ясувалося, що причиною є сімейні негаразди, і дитина потерпає від насильницьких дій батька, а саме: під дією алкоголю він ображає родину, лається. Матуся докладає великих зусиль, щоб налагодити спокій дітей (а.с.58-59 т.1).
Згідно висновків психологічної характеристики, складеної практичним психологом Навчально-виховного комплексу №141 «ОРТ» м.Києва, ОСОБА_15 , учень 5-А класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_16 потребує емоційної підтримки від дорослих під час виконання завдань та емоційної підтримки однолітків при встановленні дружніх стосунків (а.с.107-108).
Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої Навчально-виховним комплексом №141 «ОРТ» м. Києва, учениця 11-Б класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_4 навчається у закладі з вересня 2015 року. За час навчання в школі показала себе ученицею з високим рівнем знань. Учениця здібна, наполеглива, працьовита, завжди активна на уроках. Добре розвинені навички самостійної роботи. ОСОБА_8 має здібності як до предметів гуманітарного циклу, так і до точних наук: математики, інформатики. З однолітками має товариські стосунки, завжди допоможе тим, хто потребує допомоги, активна учасниця позаурочної діяльності класу та школи. За характером добра, чуйна, відверта, життєрадісна, користується повагою викладачів. Мама ОСОБА_8 багато уваги приділяє вихованню доньки, контролює її навчання та відвідування занять, підтримує тісний зв`язок зі школою. Батько за сім років до школи практично не приходив. У ОСОБА_8 багатодітна родина: є старша сестра та молодший брат, до яких вона ставиться з любов`ю та турботою. Але, починаючи з 2019 року у ОСОБА_8 почалися проблеми зі здоров`ям, дитина почала частко пропускати навчальні заняття, замкнулася, відсторонилася від однокласників. Як з`ясувалося причиною стали проблеми в родині, батько у стані алкогольного сп`яніння знущається та принижує маму та дітей. Атмосфера в родині нестерпна. Діти в родині живуть в умовах морального та фізичного насилля (а.с.60 т.2).
22 липня 2021 року ОСОБА_4 яка звернулась до дитячого психіатра з наступними скаргами: на знижений настрій (депресія внаслідок невпевненості у собі, маячних переживань, що «вона не достойна їжі», що вона «виглядає непривабливою»), панічні атаки щоденні з страхом «зійти з розуму», відгородженість від друзів, параноя («хтось стоїть в мене за спиною»), безсоння, або сон з жахіттям, соціофобія, явища дереалізації. Як убачається з результатів огляду, з анамнезу спадковість по психічним порушенням обтяжена (дід зловживав алкоголем). Є старша сестра, яка вчиться у ВУЗі, є молодший брат. Мешкає з матір`ю та батьком, який в стані розлучення, постійно конфліктує з матір`ю, дітьми, створює нездорову атмосферу у сім`ї. Хворіла нічим особливо, явища зобу пролікованого. 09.07.2021 року здійснила спробу суїциду (одночасно прийняла «Золофт», «Трітіко», « Пенталгін », «Гідазепам», «Велаксін», всього близько 120 таблеток), потрапила у 2 дитячу лікарню, де перебувала 5 днів. Після виписки повернулась додому і було рекомендовано звернутись до КЛ «КНП «Психіатрія». ОСОБА_19 рекомендовано: виселення з психотравматичного середовища, найскоріше працевлаштування після закінчення школи, віддавати гаджети в 21:00 матері, нагляд психіатра 1 раз на 3 місяці, робота з психологом, режим дня (лягати спати о 22:00, підніматися о 7-8:00), посильне фізичне навантаження (5-10 км заняття спортом), дієта (червона риба або риб`ячий жир, банани, чорний шоколад, кисломолочні продукти) (а.с.63 т.1).
02 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року за результатами обстеження дитячим психіатром КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер №5» ОСОБА_19 діагностовано шизотиповий розлад F21, рекомендовано: пошук роботи та якомога швидше виселення з психотравматичної сім`ї, нагляд психіатра 1 раз на 3 місяці, робота з психологом, режим дня (лягати спати о 22:00, підніматися о 7-8:00), посильне фізичне навантаження (5-10 км заняття спортом), дієта (червона риба або риб`ячий жир, банани, чорний шоколад, кисломолочні продукти), а також лікарські препарати: «Сонанакс», «Наксил», «Тритіко» (а.с.64-65 т.1).
17 серпня 2021 року складено Консультативний висновок Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 ТМО «Психіатрія» у м. Києві, згідно якого ОСОБА_4 , яка пройшла амбулаторно при диспансері лікарсько-консультативну комісію, з діагнозом: F21, рекомендовано індивідуальні навчання у НВК №141 «ОРТ» на період 2021-2022 років. (а.с.61)
За місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризуються позитивно (а.с.70 т.1, а.с.229 т.2).
Позивач працює з 18.09.2021 року на посаді кондитера у ФОП ОСОБА_7 , що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_2 (а.с.103 т.2)
На підтвердження свого матеріального стану, відповідач ОСОБА_2 долучив копії Довідки про доходи, виданої ТОВ «Новий друк» від 29.12.2021 року про те, що він працює в ТОВ «Новий друк з 01.11.2002 року, на даний момент займає посаду Старший друкар. Його дохід за період з 01.01.2021 р. по 30.11.2021 р. склав 102 186,34 грн. (а.с.197 т.1)
Згідно довідки від 03.06.2022 року, сума до виплат ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 р. по 30.05.2022 р. склала 24 635,90 грн. (а.с.66 т.2)
Про існування між сторонами неприязних стосунків свідчать неодноразові звернення позивачки до правоохоронних органів. 
Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї колишньої дружини її матері та неповнолітньої доньки за ст. 173-2 КУпАП.
Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2021 р., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 05.06.2021 р., близько 22:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру по відношенню до своєї дружини - ОСОБА_1 , а саме - вдарив її по обличчю (а.с.46 т.1).
Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2021, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12.09.2021 р. о 20:30 год. за адресою: АДРЕСА_5 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до колишньої дружини, а саме: ображав її нецензурною лайкою (а.с.47-49 т.1).
Відповідно до копії постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2021, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 07.09.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої тещі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.14 т.2).
Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2022, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 12.12.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно доньки - ОСОБА_4 (а.с. 13 т.2).
Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 116685 від 12.12.2021 р. ОСОБА_2 вчинив 12.12.2021 р. домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим винесений заборонний припис щодо контактів у будь-який спосіб із потерпілою особою строком на 7 діб (а.с.15 т.2).
Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2022 (справа №755/21343/21), ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12.12.2021 р. за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 (а.с.153-155 т.2).
Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 116683 від 12.12.2021 р. ОСОБА_2 вчинив 12.12.2021 р. домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у зв`язку із чим винесений заборонний припис щодо контактів у будь-який спосіб із потерпілою особою строком на 7 діб (а.с.16 т.2).
Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2022 (справа №755/21342/21), ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12.12.2021 р. у м. Києві за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно матері колишньої дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.156-158 т.2).
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно зч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Згідно з ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №288/39/20 вказав, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Також, Верховний Суд зробив висновок про те, що проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них.
Таким чином, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги щодо необхідності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки, при цьому, суд першої інстанції не врахував, що саме по собі проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з одним із них.
З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу сторони продовжили проживання в одній квартирі, тобто практично мають однакові належні матеріально-побутові умови, однак, батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити належне доброзичливе спілкування з обома батьками, а відтак, з урахуванням того, що на даний час малолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю закордоном, саме матір зможе забезпечити найкращі інтереси дитини з метою реалізації його прав на освіту, всебічний розвиток, здоров`я, виховання в оточенні любові і поваги, колегія суддів вважає, що місце проживання дитини необхідно визначити разом із матір`ю, оскільки таке рішення буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів самої дитини.
Колегією суддів при перегляді даної справи жодних фактів про те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини не встановлено.
При цьому, визначення місця проживання дитини з позивачкою не може розцінюватися як розлучення дитини з батьком, який має такі ж права що і мати, а відтак, маючи бажання, може займатися вихованням та розвитком сина на рівні з позивачкою.
Батько дитини у разі визначення місця проживання малолітнього з матір`ю  не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, турботі та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування чи за рішенням суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 разом із нею.
Крім цього, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі лише по 1 500 грн на кожну дитину з огляду на таке.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Разом з тим, згідно із частиною статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1 500 грн на кожну дитину, не врахував, що наразі діти проживають з позивачкою та перебувають на її повному матеріальному утриманні і, що  в даному випадку слід виходити насамперед з інтересів самих дітей, їх права на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, із засад розумності та справедливості і, стягнення аліментів у розмірі по 1500 грн на дитину не буде достатнім для забезпечення їх якнайкращих інтересів, не забезпечить дітям належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому рішення місцевого суду в цій частині необхідно змінити і розмір стягнутих аліментів збільшити до 3000 грн на кожну дитину.
Вирішуючи спір, суд не звернув належної уваги на вимоги вказаних вище норм права та обставини справи, а відтак неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення в цій частині справи по суті спору, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги часткового заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає зміні, а з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 та малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі по 3 000 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови у стягненні аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відхиляються колегією суддів, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до суду з позовом, ОСОБА_3 досягла повноліття та є студенткою 4 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу КНТЕУ, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» в червні 2022 року. Навчається з 01.09.2018 року по 30.06.2022 рік. Ці обставини підтверджуються довідкою Київського національного торговельно-економічному університету №664 від 10.09.2021 року (а.с.67 т.1)
Згідно договору про навчання №3512д/6к_2018, укладеному між уповноваженою особою КНТЕУ, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сторони домовились що ОСОБА_2 є особою, яка здійснює оплату за навчання. 
На підтвердження виконання свого обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися, відповідач ОСОБА_2 долучив копії квитанцій про оплату навчання ОСОБА_3 у Київському національному торговельно-економічному університеті, а саме: 1) копію квитанції від 03.08.2018 р., згідно попереднього договору №2242здб-2018 від 02.08.2018 р. на суму 9 535,00 грн.; 2) копію квитанції від 15.01.2019 р. про оплату за навчання ОСОБА_3 , згідно договору №3512д/6к_2018, за 1 курс навчання 2 етап в сумі 9 535,00 грн.; 3) копію квитанції від 25.12.2019 р. про оплату за навчання ОСОБА_3 , згідно попереднього договору №2242здб-2018 від 02.08.2018 р. в сумі 10 490,00 грн.; 4) копію квитанції від 13.08.2019 р. про оплату за навчання ОСОБА_3 , згідно попереднього договору №2242здб-2018 від 02.08.2018 р. в сумі 10 490,00 грн.; 5) копію квитанції від 14.08.2020 р. про оплату за навчання в сумі 11 540,00 грн.; 6) копію квитанції від 17.01.2021 р. про оплату за навчання ОСОБА_3 , в сумі 11 540,00 грн.; 7) копію квитанції №6АТТ-Н2В5-Р32А-Т749 від 13.08.2021 про переказ особистих коштів на рахунок картки ОСОБА_20 в сумі 4 300,00 грн. для оплати за навчання за 2021 рік (а.с.213-219 т.1)
Таким чином, загальна сума витрат на навчання доньки, яка була сплачена відповідачем ОСОБА_2 , складає 67 430,00 грн., тоді як повна вартість навчання складала 100 000,00 грн.
За нормою ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України).
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, з огляду на те, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що вона повністю утримує повнолітню доньку, що продовжує навчання, або надає їй будь-яку матеріальну допомогу, як і доказів ненадання матеріальної допомоги відповідачем.
Доводи апеляційної скарги щодо доведеності цих вимог зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду в цій частині - без змін.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та скасування рішення суду першої інстанції в частині щодо відмови у визначенні місця проживання дитини разом із матір`ю, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог, та змінити рішенням суду першої інстанції в частині щодо розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей - з 1 500 грн до 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, а в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року в частині відмови у визначенні місця проживання дитини разом із матір`ю скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.
 
Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей змінити.
 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
 
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
 
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: