ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/8706/21  Номер провадження 22-ц/814/2918/23	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Чумак О.В.
суддів Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.
за участю секретаря Стеценка В.М.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Чорненького Ярослава Богдановича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 січня 2023 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., у справі за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:
У вересні 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківсьокї міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову вказував, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з 25.06.2021 року, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. 
Підставами взяття дитини на облік було те, що 18.06.2021 року хлопчика у дитячому візочку до будівлі адміністрації Індустріального району привезла та залишила невідома літня жінка. У кишені візочка було виявлено аркуш паперу, на якому зазначено: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитину бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №16». 
Відповідно до інформації, наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немешлянському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), є наявний актовий запис №1310 від 24.07.2021 року, складений на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1. ст.135 СК України. Крім того з`ясовано, що ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . 
22.06.2021 року прабабуся малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , повідомила, що ОСОБА_4 повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, вживає наркотичні речовини, тривалий час не мешкає за місцем реєстрації. 
З часу вилучення хлопчика, ОСОБА_4 до Служби у справах дітей по Індустріальному району не зверталася, незважаючи на залишені їй запрошення. Матері байдужа відсутність дитини та подальша доля сина її не цікавить. 
За інформацією, наданої Відділом соціальної роботи по Індустріальному району, ОСОБА_4 до них жодного разу не зверталася та не телефонувала, тому вважає, що мати свідомо уникає спілкування із фахівцями та немає наміру повертати дитину на спільне проживання. 
28.08.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було переведено з КНП «МДКЛ №16» до КНП ХОР «Обласний дитячий будинок №2», де він знаходиться і на даний час. 
За час перебування дитини у лікарні та дитячому будинку його мати ОСОБА_4 жодного разу не зверталася до Служби у справах дітей по Індустріальному районі з питанням повернення хлопчика на спільне проживання та виховання. Мати свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Мати дитини була завчасно повідомлена, але заперечень з цього приводу нею не було надано. 
З наведених підстав позивач просить суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати. 
20.09.2021 року суддею Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Бугер О.В відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з проведення попереднього судового засідання.
22.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду на 13:30 22.12.2021.
01.02.2022 судом оголошена перерва у судовому засіданні до 02.03.2022 15:00.
Згідно розпорядження Верховного Суду України від 14.03.2022 року №7/0/9-22, територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було змінено на Київський районний суд м. Полтави. 
28.10.2022 справа надійшла до Київського районного суду м. Полтави за підсудністю та ухвалою від 31.10.2022 прийнята до провадження суду, призначена до попереднього судового засідання.
08.12.2022 закрито підготовче засідання у справі та призначено її до розгляду.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 січня 2023 року позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради задоволено та позбавлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
Рішення вмотивоване тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. 
На вказане рішення суду подана апеляційна скарга представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Чорненьким Я.Б.
В апеляційній скарзі представник відповідачки просить скасувати вказане рішення, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за час розгляду справи Київським районним судом м. Полтави ОСОБА_2 змінила свою поведінку відносно малолітнього сина ОСОБА_4 та зверталась у відповідні служби для можливості бачитися з сином; починаючи з вересня 2021 року вона неодноразово відвідувала сина, має намір забрати його у Німеччину, де на даний час проживає та має можливість його утримувати, про що зазначила під час судового розгляду справи в режимі відеоконференції у суді першої інстанції. 
Посилається на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. 
Зазначає, що суд першої інстанції не витребував у позивача актуальну інформацію щодо поведінки відповідачки після звернення з позовом до суду та не роз`яснив відповідачці право надати такі докази. 
Вказує, що ОСОБА_2 мала такі докази, проте через перебування за межами України та необізнаність з процесуальними правами, не подала їх суду. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції, яке вважає законним і обґрунтованим.
До апеляційного суду з`явилась відповідачка ОСОБА_2 . 
Позивач свого представника до суду не направив; про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, посилаючись на перебування в іншому судовому засіданні в Харківському апеляційному суді. При апеляційному розгляді покладається на розсуд суду з врахуванням інтересів малолітньої дитини. 
Відповідно до ст. 372 ч.2 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищенаведене та положення ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджено матеріалами справи, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з 25.06.2021 року, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Підставами взяття дитини на облік стало те, що 18.06.2021 року хлопчика у дитячому візочку до будівлі адміністрації Індустріального району привезла та залишила невідома літня жінка, де в кишені візочка було виявлено аркуш паперу, на якому зазначено: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказані обставини зафіксовані в Акті органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, який складений 18.01.2021 інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області, копія якого надана до позовної заяви (аркуш справи 15). 
19.06.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові надано письмове підтвердження Департаменту служб у справах дітей про наявність актового запису про народження №1310 від 24.07.2020 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження якого місто Харків. Мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація народження відповідно до частини першої статті 135 (за вказівкою матері) Сімейного кодексу України. Видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 (аркуш справи 16).
У справі також міститься копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, 24 липня 2020 року за № 00141335330 у Реєстрі зареєстровано актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого зазначено: ОСОБА_6 , матір`ю: ОСОБА_4 .
Також у справі наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 (аркуші справи 12,13). 
Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 07.07.2021, отриманої позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; з 06.08.2009 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 07.08.2020 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (аркуш справи 14).
Згідно пояснень, наданих Службі у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 22.06.2021 року ОСОБА_5 , яка доводиться прабабою малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_4 повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, вживає наркотичні речовини, тривалий час не мешкає за місцем реєстрації (аркуш справи 17).
Як убачається з листа Служби у справах дітей від 07.07.2021 № 02-22/1359/21, за час перебування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікарні та дитячому будинку, ОСОБА_4 жодного разу не зверталася до Служби у справах дітей по Індустріальному району з питанням повернення дитини на спільне проживання та виховання (аркуш справи 23).
За інформацією Відділу соціальної роботи по Індустріальному району міста Харкова ХМЦСС «Довіра» від 03.08.2021 №220, наданою Службі у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_4 до них жодного разу не зверталася та не телефонувала, життям дитини не цікавилася (аркуш справи 22).
20.08.2021 року на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №564 від 21.07.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переведено з комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №16» Харківської міської ради до комунального некомерційного підприємства Обласного будинку дитини №2 Харківської області (аркуші справи 23, 24, 25, 26).
Питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4  відносно її малолітнього сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та 14.09.2021 року надано висновок, яким Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав  ОСОБА_4  відносно малолітнього сина ОСОБА_3  (аркуш справи 9-10).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що протягом всього часу перебування малолітнього сина в медичному закладі та КНП ХОР «Обласний дитячий будинок дитини №2» відповідачка з дитиною не спілкується, фізичним і духовним розвитком дитини не цікавиться.
Посилання відповідачки на те, що вона бажає піклуватися про сина та забрати дитину до себе в Німеччину, де зараз проживає, суд оцінив критично, зазначивши, що вона не вчинила жодних дій, які б свідчили про бажання відповідачки на спілкування з сином.
Перелік документів, які необхідні для вирішення питання про повернення сина, позивачу не надала як на той період, так і за час знаходження справи в суді. 
За висновками суду, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.
З наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина.
Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке. 
Як визначено ст. 150 СК України  батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 
Батьки зобов`язані поважати дитину. 
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України  ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до  ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
У пунктах 15 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.                                                                                                Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно п. 16 цієї ж Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.                                        Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.                                                                                Відповідно до ч. 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  
У суді першої інстанції відповідачка надала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що в її житті мали місце складні обставини, пов`язані з розривом стосунків з батьком дитини, відсутністю житла, тиском з боку своєї бабусі, у якої вона тимчасово проживала з дитиною, сварками, внаслідок чого вона почала вживати каннабіноїдні речовини, наприкінці травня 2021 року пішла з дому та відсторонилася від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_3 . Свою провину визнає. Пройшла курс лікування від наркотичної залежності, необхідні медичні обстеження, працевлаштована. Зазначила, що нею взято висновок від поліції, а також дозвіл служби у справах дітей на відвідування дитини; у кімнаті проводяться ремонтні роботи для належного проживання з дитиною та забезпечення умов для його розвитку. 
До відзиву відповідачки додані копії листів з наркодиспансеру від 22.11.2021 №3081, де зазначено, що на час обстеження ОСОБА_4 наркологічного лікування не потребує; висновок ЛКК психоневрологічного диспансеру № 3 м. Харкова № 224 від 26.11.2021, відповідно до якого ОСОБА_4 не виявляє психотичного розладу на момент огляду; довідки №136 від 26.01.2022 про місце роботи позивачки у ТОВ «АБК-РОЙС»; листа від служби у справах дітей, датованого 30.11.2021 № 02-22/2708/21 (аркуші справи 57-66).
Судом першої інстанції належної правової оцінки вказаним документам не надано.
До відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача надано документи, які на його думку підтверджують факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, зокрема, надано:
- копію листа від 25.07.2023 № 347 Відділу соціальної роботи по Індустріальному району м. Харкова, наданого Службі у справах дітей по Індустріальному району, в якому зазначено, що на початку військової агресії фахівці Відділу намагалися зв`язатися з ОСОБА_4 , виходили за її адресою: АДРЕСА_1 , проте двері не відкрили, залишено повідомлення, зі слів сусідів у кімнаті ніхто не проживає. До Відділу ОСОБА_4 не зверталася, не телефонувала, соціальні послуги не отримувала, інформації щодо її перебування не мають. Інші родичі дитини також не зверталися до відділу. 
- Копію листа Обласного будинку дитини №2 від 28.07.2023 №163-а, адресованого службі у справах дітей, відповідно до якого за період перебування закладу за юридичною адресою з 20.08.2021 до евакуації (переміщення) будинку дитини до АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 відвідала свого сина в грудні 2021 р. За весь період знаходження закладу в евакуації мати дитини один раз телефонувала на корпоративний телефон в липні 2023 року та бажала привітати дитину з Днем народження, цікавилась станом його здоров`я. Також дитину періодично відвідувала прабабуся ОСОБА_5 
- Копію заяви ОСОБА_4 , яка адресована Службі у справах дітей Індустріального району м.Харкова від 19.09.2022, де вона повідомляє, що у зв`язку з воєнним станом проживає в Німеччині, ІНФОРМАЦІЯ_5 народила другу дитину, з якою проживає за кордоном та не може приїхати на територію країни для вирішення питання про повернення сина ОСОБА_8 на спільне виховання та проживання. Зобов`язується у разі закінчення війни звернутися в Службу у справах дітей з клопотанням про повернення сина. Просить повідомляти про подальший хід справи в телефонному/електронному режимі (аркуші справи 147-152).

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді відповідачка наполягала на тому, що бажає повернути сина ОСОБА_3 та займатися його вихованням та утриманням. Змінила свою поведінку відносно малолітнього сина ОСОБА_4 та зверталась у відповідні служби для можливості бачитися з сином. Починаючи з вересня 2021 року вона неодноразово відвідувала сина, має намір забрати його у Німеччину, де на даний час проживає та має можливість його утримувати. Перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_10 . Стверджує, що не вживає наркотичних засобів. Просить взяти до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.
До апеляційної скарги представником відповідачки додані копії відповідей Служби у справах дітей по Індустріальному району від 30.11.2021 р. № 02-22/27021 та від 20.09.2022 №02-20/7256/22 на її звернення щодо повернення дитини ОСОБА_3 ; фотосвітлини з малолітнім сином; дозволу на проживання її у Німеччині з 19.03.2022; свідоцтва про народження дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (аркуші справи 101-123).
Крім цього відповідачкою надано копії свідоцтва про шлюб, який зареєстрований між нею та ОСОБА_11 05.08.2023 р., після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_12 ; довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Також надано копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; витягу з реєстру Харківської територіальної громади про місце проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; характеристики, наданої стосовно особи відповідачки Громадською організацією «ПЕНУЕЛ-ХАРКІВ» від 13.07.2023, в якій вона працює на волонтерських засадах. 
Крім цього надано копії відповідей Служби у справах дітей по Індустріальному району від 06.09.2023 № 02-22/1228/23, адресованого ОСОБА_4 на її звернення щодо відвідування сина ОСОБА_3 , та Обласного будинку дитини № 2 від 06.09.2023 №183-е.
Копію наказу від 20.08.2013 р. № 1 про прийняття її чоловіка ОСОБА_9 на роботу; фотосвітлин дитини та скріншоти переписки між Службою у справах дітей та ОСОБА_4 щодо розгляду справи про позбавлення батьківських прав.
За інформацією медичної установи від 23.10.2023 №2186 та від 24.10.2023 №2217 щодо обстеження ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на предмет вживання наркотичних речовин, у ОСОБА_4 даних за вживання ПАР на час обстеження не виявлено. У ОСОБА_9 даних на наркологічну патологію на час обстеження не виявлено.
Крім того відповідачкою надано копію акту від 01.12.2023 щодо обстеження умов проживання  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_10  за адресою:  АДРЕСА_3 , складеного Службою у справах дітей по Індустріальному району за заявою  ОСОБА_2 , відповідно до якого для виховання дитини  ОСОБА_3  та її розвитку створено належні умови.  
В апеляційній скарзі представник відповідачки послався на те, що суд першої інстанції не витребував у позивача актуальну інформацію щодо поведінки відповідачки після звернення з позовом до суду та не роз`яснив відповідачці право надати такі докази. Вказує, що ОСОБА_2 мала такі докази, проте через перебування за межами України та необізнаність з процесуальними правами, не подала їх суду. 
Перевіряючи вказані доводи суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У статті 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Колегія суддів вважає за можливе взяти до уваги надані стороною відповідача до апеляційної скарги докази, які вона не змогла подати до суду першої інстанції, враховуючи, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням. 28.10.2022 ця справа була передана за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави.Місто Харків, в якому проживала відповідачка ОСОБА_4 , знаходиться в зоні бойових дій. Відповідачка перебувала за кордоном з 19.03.2022, на підтвердження чого надано відповідні документи, які проаналізовано вище; брала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду власними технічними засобами, не має юридичної освіти та представника, який би перебував в Україні та здійснював представництво її інтересів у цій справі, не мала.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року при розгляді справи № 753/2025/19, де предметом позовних вимог було позбавлення батьківських прав, тлумачення п. 2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Водночас Верховний Суд послався на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Проаналізувавши докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, а також надані відповідачкою документи на підтвердження своїх заперечень проти позову, колегія суддів приходить до висновку, що певний період часу відповідачка ОСОБА_2 ) дійсно не виконувала свої батьківські обов`язки відносно дитини  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було зумовлено певними тяжкими життєвими обставинами, в яких опинилася відповідачка. Внаслідок чого дитина була залишена матір`ю  ОСОБА_2 , 18.06.2021 року доставлена до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №16» Харківської міської ради та 20.08.2021 переведена до комунального некомерційного підприємства Обласного будинку дитини №2 Харківської області, який в подальшому переміщено до Івано-Франківської області в смт Ворохту, де дитина перебуває на теперішній час.
На цей час відповідачка змінила свою поведінку відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать надані нею документи, які проаналізовані вище. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 ) не виявляє винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Обласному будинку дитини №2, має стійке бажання повернути сина в сім`ю, займатися його вихованням і утриманням. 
Також слід врахувати інтереси малолітнього ОСОБА_3 , який потребує турботи та виховання матері, а також зростання в родині.
З 05.03.2023 відповідачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , з яким виховують спільну дитинку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; наразі проживає в м. Харкові, працює на волонтерських засадах, її чоловік працевлаштований, отримує заробітну плату; для проживання та розвитку дитини створені належні умови. Відповідачка пройшла реабілітаційний курс лікування від каннабіноїдної залежності. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на цей час не встановлено передбачених ст. 164 СК України обставин, які б слугували підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, що є крайньою мірою, та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, а також думки позивача, який при розгляді справи апеляційним судом покладається на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини, приходить до висновку про наявність підстав задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
При цьому, колегія суддів приймає до уваги положення ст. 166 СК України, яка передбачає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Також суд апеляційної інстанції вважає за доцільне попередити ОСОБА_2 про необхідність належного ставлення до виховання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків відносно сина. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, статтями 381-384, 389-391 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_13 адвоката Чорненького Ярослава Богдановича задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 січня 2023 рокускасувати. Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_13 про необхідність належного ставлення до виховання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25.12.2023.

Головуючий суддя                                  О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

О.І.Обідіна