ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7066/22  Номер провадження 22-ц/814/2500/23	Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2022 року,
       В С Т А Н О В И В :
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову посилалась на те, що 12 серпня 2017 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області , актовий запис № 1019.
Від даного шлюбу у сторін народилася дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачем.
Відповідач ухиляється від покладеного на нього обв`язку утримувати дитину, коштів не надає.
Прохала стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи із 26.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 29 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн.
Рішення суду щодо стягнення аліментів, у частині суми платежу за один місяць, піддано негайному виконанню.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, прохав скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 29 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд розглянув справу без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи.
Вказував, що відповідач не має офіційної електронної адреси, отже не міг фактично отримувати судові повістки та копії відповідних документів на офіційну електронну адресу.
Зазначав, що відповідач не згоден при прийнятті судом першої інстанції рішення про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень. Він має скрутне матеріальне становище, на даний час не працевлаштований, постійного заробітку у нього немає та інших стабільних прибутків та доходів, у Державному реєстру фізичних та юридичних осіб не зареєстрований. 
Також зазначав, що відповідно до довідки №ХМЦЗ-04-3965 від 26.09.2022 року виданої Харківським міським центром зайнятості ОСОБА_2 не перебуває на обліку як безробітний в Харківському міському центру зайнятості, таким чином не отримує виплати по безробіттю. Також не має у власності нерухомого майна чи вкладів у банківських установах.
Посилався на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, батько є пенсіонером, а мати є інвалідом другої групи, розмір пенсії батька є мінімальний, мати не працює.
Звертає увагу на те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але враховуючи непостійний невеликий дохід, він має змогу сплачувати саме таку суму.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не має офіційної електронної адреси, тому не отримував судові повістки та копії документів на офіційну електронну адресу. Таким чином, він не був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.5 ст. 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи,у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Направлення судової повістки на електронну адресу сторони у справі є належним повідомленням при умові, що цей учасник судового процесу повідомив цю електронну адресу та користувався нею — направляв до суду певні процесуальні документи.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц.
При цьому у матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказана позивачем електронна пошта відповідача, належить саме йому.
Згідно з частиною першою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Разом з тим, матеріали справи не містять інформації про те, що судом направлялись на адресу відповідача поштовим відправленням.
Крім того, в матеріалах справи наявна телефонограма, складена секретарем судового засідання Октябрського районного суду м.Полтави від 08.09.2022 року, про те, що встановити зв`язок з ОСОБА_2 не виявилось можливим, оскільки абонент не відповідає на виклик.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті вирішення спору, слід зазначити наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 12 серпня 2017 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області , актовий запис № 1019.
Від даного шлюбу у сторін народилася дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає із позивачем.
Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що відповідач офіційно працює та отримує дохід, суду не надано, крім того позивач наполягає на стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, тому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини та відповідача. При цьому, судом зауважено, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частинами 2 і 3 ст. 150 СК України встановлено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Згідно ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини та відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач не довів належними і допустимими доказами, що у нього скрутний матеріальний стан або наявні інші обставини, що унеможливлюють належне виконання ним зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Відтак ці обставини, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, відповідачем не доведені.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову по суті заявлених позивачем вимог.
Визначений судом розмір аліментів на утримання дитини у розмір 3000,00 грн, на думку суду, не можна вважати завищеним, оскільки враховуючи вік та потреби дитини, є помірною сумою. 
Такий розмір, враховуючи принцип рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. А також узгоджується з вартісною величиною достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, апеляційний суд вважає, що при вирішенні цього спору суд першої інстанції правильно врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів, а також обґрунтовано виходив з інтересів та потреб дитини.
Апеляційний суд вважає, що без належного підтвердження матеріального становища платника аліментів, суд позбавлений можливості оцінити цю обставину, а ухвалення рішення на користь позивача за таких обставин призведе до погіршення матеріального становища дитини та не буде спрямоване на належне її забезпечення та буде суперечити її інтересам.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання дітям та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.
Не заслуговують на увагу твердження скаржника, щодо перебування непрацездатних батьків відповідача на його утриманні,оскільки відповідачем не надано доказів, що його батьки за медичними рекомендаціями потребують стороннього догляду, а він таку допомогу надає. Відповідачем не надано до суду доказів перебування батьків на його утриманні, придбання ним ліків, призначених для них, відсутні докази спільного проживання з батьками та ведення спільного побуту.
Так, відповідачем надано докази, що його батько є особою пенсійного віку, який згідно до вимог пенсійного законодавства повинен отримувати відповідну пенсію, а мати є інвалідом другої групи, яка також повинна отримувати відповідні виплати.
Досліджені судом докази свідчать, що відповідач є особою працездатного віку, проблеми зі здоров`ям, які заважають працевлаштуватися - відсутні.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 992,40.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  -  ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 29 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 О.О. Панченко

       В.П. Пікуль