ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2023 р. 	Справа № 520/20076/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Яковини В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023, суддя Єгупенко В.В.,  по справі № 520/20076/23
          за позовом       ОСОБА_1  
          до         Міністерства соціальної політики України                    
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо не проведення розгляду запиту про інформацію від 09.05.2023 року;
- зобов`язати Міністерство соціальної політики України розглянути запит про інформацію від 09.05.2023 року;
- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 задоволено клопотання Міністерства соціальної політики України про закриття провадження у справі.    
Закрито провадження у справі.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
У задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати в цій частині,  прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що  позивач був змушений залучати додаткові кошти, ресурси та час на оскарження поведінки відповідача, а права позивача були  поновлені в ході судового розгляду.
Міністерство соціальної політики України (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило  відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 було відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
08.08.2023 до суду надійшла заява позивача, в якій зазначено, що на даний час Міністерством соціальної політики України підтверджено факт відсутності розгляду запиту на час звернення до суду з позовом, розглянуто запит від 09.05.2023 року з наданням відповідного листа, направленого на електронну пошту позивача 01.08.2023 року з текстовим повідомленням про відсутність факту розгляду в строк. З урахуванням викладеного, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, враховуючи, що відповідачем фактично добровільно усунуто допущені порушення та розв`язано спір, наявні підстави для закриття провадження у справі в зв`язку з добровільним виконанням вимог позову відповідачем (виправленням суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень).
Також позивач зазначив, що ним при поданні позову у позовній заяві повідомлено про майбутні витрати на професійну правничу допомогу в складі судових витрат по справі, а тому ним надаються матеріали в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу.
21.08.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі. В обґрунтування зазначено, що 09.05.2023 року позивач направив до відповідача запит про надання інформації, який зареєстровано 10.05.2023 року за № B-481/0/6-23, в якому просив повідомити про стан розгляд його звернень від 01.03.2023 року та від 07.04.2023 року, відповідь просив надіслати на електронну пошту. Відповідач розглянув звернення позивача та за результатами розгляду повідомив позивача, шляхом надсилання листа на електронну пошту. Станом на 01.08.2023 року відповідь на звернення була доставлена на електронну пошту позивача, тобто порушення виправлене самостійно та відсутня необхідність для зобов`язання розгляду запитів та повного відновлення законних прав та інтересів позивача (враховуючи предмет спору), провадження у справі підлягає закриттю.
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що  відновлення порушених прав позивача відбулось у повному обсязі, а спір між сторонами вичерпано.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що з положень КАС України не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1  ст. 238 КАС України.
За результатами перегляду ухвали суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Підстави для закриття провадження у справі наведено у статті 238 КАС України.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі.
При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.
Тобто, для застосування наведеної вище підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень, дій або бездіяльності протиправними.
Із матеріалів справи встановлено, що предметом позову є бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо не розгляду запиту позивача про інформацію від 09.05.2023 року.
При цьому, судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідачем - Міністерством соціальної політики України розглянуто запит від 09.05.2023 року, який є предметом розгляду справи, з наданням відповідного листа, направленого на електронну пошту позивача 01.08.2023 року.
Отже, фактично відбулося відновлення порушених прав позивача у повному обсязі, спір між сторонами вичерпано, що не заперечується сторонами, та відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 238 КАС України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України КАС України.
Однак, зі змісту цієї норми КАС України, не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України.
Водночас, частина 8 статті 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача посилається на постанову Верховного Суду від 27.04.2023 по справі № 260/3162/22, згідно якої Верховний Суд вирішив на підставі ч. 8 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати залишити за такими сторонами, не покладаючи обов`язок їх відшкодування на іншу сторону.
Разом з тим, колегія суддів зазначає про не врахування судом першої інстанції, що вказану постанову Верховним Судом прийнято з урахуванням інших обставин справи та за участю інших сторін по справі.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась  адвокатом Степанишеною А.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 02.10.20121, додаткової угоди до вказаного договору про надання правової допомоги від 02.06.2023 року.
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди до договору сторони домовились, що клієнт сплачує адвокату гонорар на підставі акту про надання правової  (правничої) допомоги.
Відповідно до акту про надання правової  (правничої) допомоги від 05.08.2023 року позивачу було надано юридичні послуги:
- ознайомлення, аналіз матеріалів справ № 520/18393/20, № 520/ 13589/21, що послугували підставою виникнення спору – 1 година – 1300 грн;
- ознайомлення, аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини – 1 година- 1300 грн;
- ознайомлення, аналіз судової практики з питань спірних правовідносин – 1 година – 1300 грн;
- підготовка позовної заяви, збір доказів та матеріалів – 3000 грн;
- підготовка заяви від 05.08.2023 до суду з доказами виправлення відповідачем оскаржуваних порушень та витрат на правничу допомогу.
Загальна вартість наданих послуг складає 8 400,00 грн.
Отже, колегія суддів зазначає, що доказами по справі підтверджено понесення позивачем витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у випадку закриття провадження у справі з підстав самостійного задоволення відповідачем позовних вимог позивача, ОСОБА_1 має право на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України судових витрат, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Так, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, зазначених в акті про надання правової допомоги, слід вказати, що такі послуги як ознайомлення, аналіз матеріалів справи, нормативно-правової бази,  судової практики з питань спірних правовідносин є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання адміністративного позову, до якого входить вивчення, аналіз, складання документів та дії технічного характеру щодо виготовлення копії документів та їх засвідчення, з огляду на що окреме їх виділення є необґрунтованим.
Отже, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі реальним результатом є складання позовної заяви.
При цьому, виконана робота щодо підготовки позову фактично полягала у складанні позовної заяви, зміст якої зводиться до цитування окремих норм Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про інформацію", а обгрунтування викладене лише на одній сторінці. 
Стосовно таких послуг як підготовка заяви від 05.08.2023 до суду з доказами виправлення відповідачем оскаржуваних порушень та витрат на правничу допомогу, слід застосовувати принцип необхідності та дійсності наданих послуг із урахуванням юридичного результату для сторони, що досягнутий внаслідок таких послуг.
Таким чином, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 КАС України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що визначений позивачем розмір для відшкодування на рівні  8 400,00 грн. є завищеним, з огляду на що підлягає зменшенню  до 1 500,00 грн.
З огляду на викладене,  клопотання позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст.238, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 по справі № 520/20076/23  скасувати в частині  відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України (ЄДРПОУ 37567866, вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 по справі № 520/20076/23 - залишити без змін.      
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі  03.11.2023