ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 листопада 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2348/21
Головуючий у першій інстанції – Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1031/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
Головуючого- судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Герасименко Ю.О.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Циганка М.О. від 03 листопада 2022 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, у  справі  за  позовом  ОСОБА_1   до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком із господарсько-побутовими спорудами,

                            В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком із господарсько-побутовими спорудами, в якому просила: усунути їй зі сторони відповідача ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку із господарськими спорудами, надавши їй ключі від житлового будинку та господарських споруд, та вільного доступу до присадибної земельної ділянки. Позивач також ставила питання про стягнення на її користь із відповідача понесені нею судові витрати, які складаються із 908 грн. судового збору та 5 000 грн. - витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який було побудовано в період її шлюбу із ОСОБА_3 , після смерті якого до спадкового майна увійшла належна померлому 1/2 частина вказаного будинку. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 були його дружина, позивач по справі, та їх спільний син ОСОБА_4 , які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку - по 1/4 частці кожному. Позивач зазначала, що їй належить на праві приватної власності 3/4 частини вказаного житлового будинку, а сину ОСОБА_4 - належала 1/4 частина. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_4 , і після його смерті право власності на спадкове майно ніхто із спадкоємців не оформлював, проте в житловому будинку на даний час, будучи зареєстрованою, проживає дружина покійного ОСОБА_4 , відповідач по справі, яка, не будучи власником у вказаному будинку, чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком та присадибною ділянкою. У зв`язку із даними діями відповідача, позивач зверталась із заявою до Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівської області, але отримала відповідь, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. 

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком із господарсько-побутовими спорудами, було задоволено частково. Судом було зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним   ОСОБА_1     на    праві   власності   житловим   будинком  із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку із господарськими спорудами та присадибної земельної ділянки, надавши їй ключі від будинку та господарських споруд. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат: судового  збору  у розмірі 908   грн.   та   витрат   на  правничу  допомогу  у розмірі  2  500  грн.,  а  всього 3 408 грн.

26.04.2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2022 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.05.2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2022 року, було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2022 року, та повернути справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року є необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що в матеріалах справи фігурує дві адреси: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 . Крім того, право власності на будинок по АДРЕСА_1 . Апелянт стверджує, що покійний спадкодавець та власник спірного житлового будинку - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а правовстановлюючі документи направо власності на житловий будинок та реєстрація датовані після його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, після смерті покійного чоловіка позивача. За доводами апелянта, фактично право власності позивача на спірний будинок є сумнівним. Апелянт ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги дані обставини, які нею були виявлені в період виконання рішення суду державним виконавцем, та при ознайомленні із матеріалами інвентаризаційної справи в Прилуцькому МБТІ. За даних обставин, апелянт просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, та повернути дану справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що вона не отримувала копію заочного рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, довідавшись про його існування на стадії виконання рішення, в подальшому подала заяву про його перегляд, у задоволенні якої їй було відмовлено судом першої інстанції.   

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Ткаченко Н.М. (в режимі відеоконференції), підтримали вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.   

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду даної справи (а.с.131), не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 08.04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори за №131, та зареєстрованого відміткою в даному свідоцтві Прилуцьким МБТІ від 04.06.1996 року - на 1/2 частину спільного майна, як дружині, яка пережила чоловіка ОСОБА_3 , і копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори за №131, та зареєстрованого відміткою в даному свідоцтві Прилуцьким МБТІ від 04.06.1996 року - після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . Згідно даних документів, спадкоємцями майна є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , в рівних частках. Як вбачається із відмітки Прилуцького МБТІ від 16.04.2003 року в будинковій книзі прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6,7,9-13).

Згідно технічного паспорту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 11.07.1991 року, власниками будинку вказані ОСОБА_1 - 3/4 частини, та ОСОБА_4 - 1/4 частина (а.с.14-16).

Як вбачається із повідомлення Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області на звернення ОСОБА_1 , працівниками поліції було проведено відповідну перевірку її звернення відносно того, що її невістка ОСОБА_2 не пускає у належне їй господарство. При цьому, ознак кримінального правопорушення не виявлено, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду, в порядку цивільного судочинства (а.с.17).

Згідно довідки №2341 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області за результатом звернення ОСОБА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 , від 17.08.2020 року (а.с.40-41), дільничним офіцером поліції СП Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, капітаном поліції Пережигіним М.В. було встановлено, як повідомила ОСОБА_1 , що невістка ОСОБА_2 не пускає її до належного ОСОБА_1 домогосподарства в АДРЕСА_1 , яке їй належить, поставила замки. Під час опитування ОСОБА_2 пояснила, що протягом двадцяти років проживала разом із сином ОСОБА_1 , робили ремонти, але на даний час син ОСОБА_1 помер, і ОСОБА_2 проживає в даному будинку разом із дітьми. ОСОБА_2 також пояснила, що свекруху впускає до будинковолодіння, коли вона вдома, а замок поставила, оскільки почали зникати речі із господарства. 

У відповідності до приписів статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 

Згідно ч.1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, виходячи із аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, та сукупності досліджених доказів по справі, визнав доведеним факт того, що відповідач ОСОБА_2 порушує права позивача ОСОБА_1 , як власника, яка фактично обмежена у можливості користуватися будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також присадибною земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 має право на усунення даних порушень з боку відповідача ОСОБА_2 . За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, та усунути перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком із господарсько-побутовими спорудами. А саме, зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним позивачу на праві власності житловим будинком із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку із господарськими спорудами та присадибної земельної ділянки, надавши позивачу ключі від будинку та господарських споруд. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем спірним житловим будинком із господарсько-побутовими спорудами, є необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм процесуального права, не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що в матеріалах справи фігурує дві адреси: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 . Крім того, право власності на будинок по АДРЕСА_1 . Апелянт стверджує, що покійний спадкодавець та власник спірного житлового будинку - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а правовстановлюючі документи направо власності на житловий будинок та реєстрація датовані після його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, після смерті покійного чоловіка позивача. За доводами апелянта, фактично право власності позивача на спірний будинок є сумнівним. Апелянт ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги дані обставини, які нею були виявлені в період виконання рішення суду державним виконавцем, та при ознайомленні із матеріалами інвентаризаційної справи в Прилуцькому МБТІ. За даних обставин, апелянт просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, та повернути дану справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, оскільки недоліки у оформленні правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 , про які в доводах апеляційної скарги стверджує апелянт, не є належними та достатніми доказами, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, щодо відсутності у позивача права власності на 3/4 частини спірного житлового будинку, оскільки свідоцтва про право власності позивача на 1/2 та 1/4 частини даного будинку є дійсними. В матеріалах даної справи відсутні відповідні відомості, і апелянтом ОСОБА_2 таких доказів суду не надано, що вказані свідоцтва про право власності позивача оспорюються у встановленому Законом порядку або що вони є скасованими.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  

Апелянтом жодним чином не спростовано висновку оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року відносно того, що ОСОБА_2 порушує права позивача, як власника, яка фактично обмежена у можливості користуватися спірним будинком, у зв`язку з чим, позивач має право на усунення даних порушень з боку відповідача.     

На підставі норм Закону, які регламентують спірні правовідносини, та приймаючи до уваги фактичні, документально підтверджені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме, що необхідно зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним позивачу на праві власності житловим будинком із господарсько-побутовими будівлями та  спорудами, а також присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку із господарськими спорудами та присадибної земельної ділянки, надавши позивачу ключі від будинку та господарських споруд.         

Доводи апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах даної справи фігурує дві адреси: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 , не впливає на обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо необхідності задоволення вимог заявленого позову, оскільки судом встановлено, що дані будинки знаходяться на одній земельній ділянці, при цьому, будинок АДРЕСА_1 є старим, ним ніхто не користується. Побудованому позивачем та її покійним чоловіком, в період шлюбу, на цій же земельній ділянці новому будинку було присвоєно номер 12-а. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с.82, зворот), але фактично вона проживає в будинку АДРЕСА_1 .  

Факт створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні житловим будинком із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , також було встановлено при перевірці співробітниками Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області звернення ОСОБА_1 , про що зазначено у довідці за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 (а.с.40-41).
В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснила, що замок вона поставила, оскільки із господарства почали зникати речі. 
  
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо усунення позивачу перешкод у користуванні житловим будинком із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, та повернути справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, апелянт вказує, що вона не отримувала копію заочного рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, довідавшись про його існування на стадії виконання рішення, в подальшому подала заяву про його перегляд, у задоволенні якої їй було відмовлено судом першої інстанції.   

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 03.11.2022 року, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. А саме, як вбачається із протоколу підготовчого судового засідання від 27.10.2021 року та тексту ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.10.2021 року про призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.34,35), відповідач ОСОБА_2 особисто була присутня в підготовчому судовому засіданні, і була повідомлена про дату судового розгляду справи у відкритому судовому засіданні (а.с.37). В подальшому, відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомлялась судом першої інстанції про розгляд даної справи судовими повістками, які поверталися на адресу суду неврученими їй, із відмітками Укрпошти: ”За закінченням терміну зберігання” (а.с.50,55,60). Про розгляд даної справи 03.11.2022 року о 09:00 год. відповідач ОСОБА_2 була повідомлена судом шляхом вчинення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.58), тобто, відповідач ОСОБА_2 належним чином була повідомлена судом про дату, час і місце розгляду даної справи.  

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вірно вирішивши вимоги заявленого позову по суті, суд першої інстанції необґрунтовано, при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, стягнув з відповідача на користь позивача 2 500 грн., в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із наступного. 

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2023 року у справі №686/31892/19, провадження №61-4683св23. А саме, як зазначено Верховним Судом у даній постанові: ’’…Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
…Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.’’

В ході розгляду справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Жайворонко І.В. На підтвердження цього до матеріалів справи було надано лише копію Свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №151 від 11.08.2000 року та Ордер  серії СВ №147953 від 24.06.2021 року (а.с.18,19). При цьому, ні договору про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), ні відповідних документів, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, матеріали справи в собі не містять, і за даних обставин, склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, стороною позивача не доведено. 

Стягуючи з відповідача на користь позивача 2 500 грн. в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував, що стороною позивача документально не доведено та не підтверджено складу та розміру витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, а також по справі документально не підтверджено, що позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги. А саме, не надано платіжні документи про оплату таких послуг, що є підставою для відмови у стягненні даних витрат з відповідача на користь позивача, у зв`язку із недоведеністю їх наявності.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, при цьому, заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2022 року підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, до 908 грн., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви. 

В іншій частині заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2022 року, підлягає залишенню без змін, оскільки висновки суду у вказаній частині узгоджуються із приписами норм права, які регламентують спірні правовідносини, та фактичними, документально підтвердженими обставинами справи.  

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                         
                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року, змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, до 908 грн., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви.   

В іншій частині заочне  рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року, залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: