Справа № 309/2425/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        27 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ДЖУГИ С.Д., СОБОСЛОЯ Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу цивільну справу № 309/2425/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 24 березня 2023 року, головуючий суддя Савицький С.А., -

встановив:

29.06.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів мотивуючи таким.
       Сторони 24.07.1993 уклали шлюб, у якому народилися двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 11.05.2022 шлюб між сторонами розірвано. 
Беручи до уваги, що відповідач проходить військову службу у Збройних Силах України у НОМЕР_1 окремому батальйоні територіальної оборони (військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 )), а молодша донька знаходиться повністю на її утриманні, з відповідача належить стягнути аліменти на утримання доньки, щомісячний розмір яких слід визначити у 1/3 частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хустського районного суду від 24.03.2023 позов задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2022 року і до досягнення нею повноліття;
у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання;
стягнуто з ОСОБА_2 992,40 грн судового збору на користь держави.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з наявності передбачених законом підстав для стягнення аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наводить у скарзі такі доводи.
Суд не з`ясував обставин справи та не обґрунтував і не вмотивував належним чином визначення розміру аліментів саме в 1/4 частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача та їх достатність для утримання дитини.
Відповідач проходить військову службу. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відтак при визначенні розміру аліментів має враховуватися розмір заробітку (доходу) платника, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, як це підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 30.07.2021 у справі № 367/3084/18.
Розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2022 становить 2618,00 грн.
Виходячи з цього, цитуючи норми закону щодо права дитини на належне утримання та порядок призначення аліментів, вказуючи на необхідність додержання права на справедливий суд і належного мотивування судового рішення, позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, у відзиві на апеляцію, поданому від його імені та в його інтересах адвокатом Полгаром М.З., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, таке.
Позивачка не надала жодних доказів на підтвердження заявленої вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі саме 1/3 частки з доходів відповідача. 
Попри це, відповідач зважаючи на потреби доньки та на своє матеріальне становище вважав за можливе сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, що забезпечить дитині належні умови проживання та розвитку.
На момент апеляційного розгляду справи відповідач уже звільнений з лав ЗСУ на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», не працевлаштований, власного житла не має.
16.07.2022 відповідач створив сім`ю, дружина вагітна, що зумовлює додаткові витрати та свідчить про наявність обставин, які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів.
Відтак сплата аліментів у визначеному судом розмірі за конкретних обставин справи є обґрунтованою та зможе забезпечити необхідні потреби доньки сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав та на підставі наданих суду доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за загальним правилом апеляційним судом не приймаються докази, які не були подані до суду першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.07.1993 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Хустського районного суду від 11.05.2022 у справі № 309/1268/22, і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 6, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/104302182).

Позов про стягнення аліментів позивачка пред`явила лише з наведених у заяві підстав, вказуючи власне тільки на своє бажання стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, який проходить службу в Збройних Силах України.

Інших, окрім вищевказаних, обставин на обґрунтування своїх вимог позивачка не наводила, доказів, окрім копій документів щодо народження доньки ОСОБА_5 , місця проживання позивачки, судового рішення та свого паспорта, позивачка суду першої інстанції не надавала, клопотань про витребування доказів не заявляла.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Полгар М.З., зазначав, що з дня народження доньки створював усі необхідні умови для комфортного життя як дитини так і позивачки, бере участь в утриманні доньки і зараз, систематично перераховує кошти на картковий рахунок доньки. Він усвідомлює потреби дитини і бажає сплачувати на користь позивачки аліменти, однак, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, позаяк вважає, такий розмір обґрунтованим з огляду на його матеріальне становище, зокрема, відсутність у нього власного житла чи будь-якого іншого цінного майна, отримуваних ним доходів та проходження військової служби у період воєнного стану, що своєю чергою зумовлює для нього додаткові витрати на забезпечення власних мінімальних потреб.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Регулювання сімейних відносин здійснюється СК України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми за відповідних умов регулюються також нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.ст. 1, 2, 7, 8 СК України, ст. 3 ЦК України).

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів;
суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (182 ч. 2).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

У 2022 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становив від 2618,00 грн на 01.01.2022 до 2833,00 грн на 31.12.2022, у 2023 році цей показник становить 2833,00 грн.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Відтак, право пред`явити вимогу про стягнення аліментів не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, щодо визначення розміру аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи відповідні вимоги, приймає рішення відповідно до закону, встановлених обставин справи, на підставі наявних доказів.

Жодного конкретного обґрунтування необхідності стягнення аліментів у розмірі саме 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача позивачка не навела, жодних доказів на обґрунтування саме такої вимоги суду першої інстанції не надала. У справі немає будь-яких доказів і відповідного їм обґрунтування щодо матеріального становища позивачки, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення в спорі: її доходи, стан здоров`я позивачки, дитини тощо.

За приписами ст. 251 ч. 1 п. 2 ЦПК України перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, є підставою для зупинення провадження в справі.

Відповідач ОСОБА_2 клопотав 06.09.2022 про зупинення провадження в справі з цієї підстави, однак, у подальшому уклав угоду з адвокатом Полгаром М.З. і через цього представника заявою від 24.03.2023 відмовився від клопотання про зупинення провадження в справі та просив задовольнити позов частково, стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) (а.с. 11, 25).

Листами Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 30.06.2023 № 6080 і від 05.07.2023 № 5723/7/2 повідомлено апеляційний суд про те, що ОСОБА_2 24.02.2022 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 під час мобілізації та був направлений до військової частини НОМЕР_2 , а 22.06.2023 був звільнений з цієї військової частини та став на облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 50, 63).

Разом з апеляційною скаргою позивачка подала до апеляційного суду клопотання про витребування доказів щодо грошового забезпечення відповідача та всі види його доходів як платника податків.

Зважаючи на характер справи, предмет позову, беручи до уваги пріоритетність інтересів дитини, виконуючи завдання цивільного судочинства, порядком перевірки доводів сторін, з`ясування обставин справи і сприяння сторонам у реалізації їхніх процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків (ст. 2 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст. 214 ч. 2, ст. 263 ч. 5 ЦПК України), апеляційний суд задовольнив це клопотання і ухвалою від 19.09.2023 витребував відповідні документи від в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони) і від Хустської ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області.

На виконання ухвали до апеляційного суду надійшов лист ГУ ДПС у Закарпатській області від 29.09.2023 № 8145/5/07-16-12-02-10 з інформацією про доходи ОСОБА_2 за період із січня 2022 року по березень 2023 року, згідно з якою нарахована зарплата відповідача за січень 2022 року у ДП «Хустське ЛДГ» становила 19088,35 грн, а з лютого 2022 року по березень 2023 року виплати відповідачу як військовослужбовцю коливалися в діапазоні від 8147,55 грн до 128154,54 грн на місяць і загалом склали:
за період з лютого 2022 року по червень 2022 року (місяць пред`явлення позову) – 313568,32 грн;
за період з липня 2022 року по березень 2023 року – 644671,15 грн (а.с. 71-72).

Відповідач ОСОБА_2 разом із відзивом на апеляцію надав копії свого військового квитка з відповідними відмітками про проходження служби, а також Свідоцтва серії НОМЕР_6 про шлюб, виданого 16.07.2022 Відділом ДРАЦС у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), яким підтверджується факт укладення ним 16.07.2022 шлюбу з ОСОБА_6 , та довідки ТОВ «Медичний центр «ПЛЮСМЕД» від 07.08.2023 № 19 про наявність у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з діагнозу «вагітність. 16-17 тижнів» (а.с. 57-59).

Таким чином, 1/4 частка від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на час пред`явлення позову та вирішення його судом першої інстанції істотно перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Фактичне часткове визнання позову відповідачем і його позиція про згоду сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) прав дитини жодним чином не порушує.

За встановлених у справі обставин слід констатувати, що позивачка не виконана свого обов`язку щодо належного обґрунтування та доказування встановленим процесуальним порядком пред`явленого позову щодо розміру аліментів, правова позиція позивачки ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 30.07.2021 у справі № 367/3084/18 на результат справи не впливає, позаяк, по-перше, ця постанова нерелевантна в справі, оскільки була ухвалена щодо вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, по-друге, у постанові не формулювалися жодні правові позиції, які б тлумачили застосування закону в спірних правовідносинах інакше, аніж як власне передбачено законом.

Наведені обставини не дають підстав для задоволення апеляції, скасування рішення суду першої інстанції та стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі

Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу, яка правильності по суті та законності рішення суду першої інстанції не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду від 24 березня 2023 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді