ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
           
21 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 206/1095/16-ц
провадження № 61-5302св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
відповідач -   ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 рокув складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»                   (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 травня 2007 року у розмірі 21 003,62 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 5 998,69 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 12 464,66 грн, заборгованості за пенею та комісією - 1 302 грн, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250 грн (фіксована частина) та 988,27 грн (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1 378 грн. 

Короткий зміст судових рішень 
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня                 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог, зокрема розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором.
 
03 лютого 2023 року АТ КБ «ПриватБанк», засобами поштового зв`язку, звернулося з апеляційною скаргою на рішення Самарського районного суду                                                     м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу було залишено без руху, для надання клопотання про поновлення строку із зазначенням поважних причин для його поновлення, з наданням строку для усунення недоліків скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року відмовлено. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені АТ КБ «ПриватБанк» у клопотанні про поновлення строку, не можуть бути визнані поважними, оскільки вони є недоведеними належними та допустимими доказами, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
10 квітня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк», засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у вказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення повністю та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що банком було зазначено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, але суд апеляційної інстанції безпідставно визнав їх неповажними. Оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалено 26 вересня 2022 року та отримано банком на електронну пошту, апеляційна скарга була подана 05 жовтня 2022 року, тобто у строк на апеляційне оскарження. 
 
При зверненні представника банку до суду апеляційної інстанції в усному порядку, щодо призначення до розгляду апеляційної скарги працівниками апарату суду було повідомлено, що апеляційна скарга до суду не надходила. Наведене свідчить про те, що апеляційну скаргу, подану 05 жовтня 2022 року, втрачено. Після чого було прийнято рішення про повторне подання апеляційної скарги 03 лютого 2023 року. 
 
Крім того, апеляційний суд не врахував, що в Україні діє оголошений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022воєнний стан, який безперервно триває з 24 лютого 2022 року. Запровадження воєнного стану, на думку заявника, є поважною причиною пропуску процесуального строку, а тому такий строк підлягає поновленню. 
 
Інший учасник процесу не скористалася своїм правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження в зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У липні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Установлено, що рішеннямСамарського районного суду м. Дніпропетровська                         від 26 вересня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
 
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» 03 лютого                   2023 року оскаржило його в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, для надання клопотання про поновлення строку із зазначенням поважних причин для його поновлення. 
 
06 березня 2023 року на виконання ухвали про залишення без руху апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року суд апеляційної інстанції відмовив АТ КБ «ПриватБанк» узадоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведених ним підстав та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними,              суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами) у учасника справи, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
 
У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку підстав, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Разом з тим, з наведених норм випливає, що вони мають стосуватися того учасника справи, який або від імені якого ініціюється відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
 
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
 
Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою («Воловік проти України», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня                  2007 року).
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження, а наведені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджені належними доказами та є неповажними. 
 
Так, апеляційну скаргу на рішення Самарського районного суду                                                              м. Дніпропетровська  від 26 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана представником - адвокатом Істамовою І. В., подав 03 лютого 2023 року, що підтверджується конвертом з відміткою АТ «Укрпошта».
 
Твердження заявника про те, що апеляційну скаргу банком подано у строк, визначений законом для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, зокрема, 05 жовтня 2022 року, не підтверджене належними доказами (конверт про направлення апеляційної скарги, відмітка суду про отримання апеляційної скарги, фіскальний чек про направлення апеляційної скарги, тощо).
 
Отже, заявник не навів конкретних обставин, підтверджених відповідними доказами, які унеможливили подання ним апеляційної скарги у визначений законом строк, а також доказів, які свідчили б про належне виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.
 
Колегія суддів вважає, що заявник з 26 вересня 2022 року був обізнаний про постановлене рішення у справі та мав достатньо часу для його оскарження в апеляційному порядку у визначений законодавством строк, однак скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд поза межами процесуального строку.
 
Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі стосовно доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.
 
Доказів, які свідчили б про добросовісну реалізацію позивачем та його представниками своїх процесуальних прав і належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надав.
 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та правильно застосував частину четверту статті 357, пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом введення в Україні воєнного стану, як поважних причин пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, Верховний Суд виходить з такого. 
 
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,                         Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває дотепер.
 
Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку.
 
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 47 постанови від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22  (провадження № 11-107заі22) необхідно враховувати, що «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».
Питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
 
Подібні висновки викладені у постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 930/2360/21, від 19 жовтня 2022 року у справі №398/1739/15 (провадження № 61-7276св22), від 23 січня 2023 року у  справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).
 
Отже, сам лише факт запровадження в країні воєнного стану не є безумовним підтвердженням причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки на території безпосередньо м. Дніпро, з часу ведення воєнного стану 24 лютого 2022 року, не ведуться активні бойові дії, що вбачається з Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації. 
 
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження існування в                                          АТ КБ «ПриватБанк» та його представника - адвоката Істамової І. В., якою підписано апеляційну скаргу, об`єктивних перешкод для своєчасного подання апеляційної скарги, пов`язаних із введенням воєнного стану, крім того у адвоката наявні альтернативні засоби зв`язку із судом для подання апеляційної скарги (шляхом надсилання скарги засобами поштового зв`язку або електронною поштою).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення,                а оскаржувану ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       В. В. Сердюк

С. О. Карпенко 

І. М. Фаловська