Номер провадження: 22-ц/813/5364/23 
Справа № 522/14986/22
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                 Назарової М.В.,
суддів:                                         Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                        Лупши В.В.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – Головне управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Державна казначейська служба України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2023 року, ухваленого Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Васильків О.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

                                        в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що 18 травня 2022 року посадова особа Відділу поліції № 2 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області відносно неї склала протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП, відповідно до якого вона о 23:30 під час комендантської години перебувала у громадському місці та здійснила непокору працівникам поліції. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року провадження у справі № 522/6036/22 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, закрите у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідача вона була змушена звертатися за професійною правничою допомогою до Адвокатського об`єднання “Меч Правосуддя” для захисту та відстоювання своїх прав у суді при розгляді відносно неї матеріалів про адміністративне правопорушення, сплативши на підставі Договору про надання правничої допомоги від 19 липня 2022 року Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 10000 грн, також їй завдано моральних (душевних) стражданнях, що були викликані доведенням у суді відсутності в її діях складу правопорушення, були принижені її честь, гідність та ділова репутація, адже вона займає посаду директора центру міжнародної діяльності Одеського національного технологічного університету. 
Посилаючись на те, що наявні правові підстави для відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди відповідно до вимог ст. 22, 23, 1174 ЦК України, Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 10000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 100,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
У поясненнях на позовну заяву Державна казначейська служба України просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач помилково ототожнює Казначейство з Державним бюджетом України та з особою, що завдала шкоду; у позивачки відсутнє право на відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України, оскільки дій, передбачених положеннями ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 зазначеного Закону, щодо позивачки не вчинялось, позивачкою не наведено, якими належними та допустимими доказами підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань. 
Вважає, що сам факт наявності рішення суду про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення не свідчить про протиправність дій посадових осіб ГУНП в Одеській області та завданням позивачці матеріальної та моральної шкоди.
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу зазначила, що відповідне питання мало вирішуватись за результатами розгляду справи, в якій вони були понесені.
У відповіді на пояснення третьої особи Державної казначейської служби України представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скиба Є.А. посилається на те, що підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Внаслідок дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що під час складання протоколу про адміністративне порушення у ОСОБА_1 , як невинуватої особи, з`явилося відчуття тривоги, хвилювання, безсоння. Такі незаконні дії принизили її честь, гідність через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника. Також зазначає, що у позивачки зірвалися її життєві плани, відбулося погіршення стосунків з оточуючими людьми, вона упевнилася у безкарності посадових осіб Національної поліції України, що підірвало авторитет органів державної влади. Щодо обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу адвокат послався на підписаний між ним та позивачкою акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги, де сторонами була узгоджена сума наданих послуг у розмірі 11500 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що дій, передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, щодо позивачки не вчинялось, тому у неї відсутнє право на відшкодування шкоди на підставі вказаного Закону.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення Київського районного суду м. Одеси скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, зокрема, правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутності складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову за недоведеністю незаконності дій відповідача, оскільки відповідний факт не підлягає доведенню, як такий, що встановлений постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року у справі № 522/6036/22.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області її доводи не визнало, рішення суду як законне та обґрунтоване просило залишити без змін, вказавши, що підстави для стягнення моральної та матеріальної шкоди, що є витратами у іншій справі, відсутні.
Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_3 .
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року суддя ОСОБА_3 звільнений з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Із наведених підстав справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Заїкін А.П., Погорєлова С.О. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023).
Розгляд справи був призначений на 30 листопада 2023 року об 11-й год.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2023 року вилучено суддів учасників колегії Заїкіна А.П., Погорєлову С.О., нові судді: Лозко Ю.П., Кострицький В.В. Справу призначено до судового розгляду на 05 грудня 2023 року о 17-й.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д. від 19 липня 2022 року провадження у справі № 522/6036/22 про притягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП — закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
У вказаній постанові зокрема зазначено, що при розгляді даної справи суддею встановлено, що в протоколі працівником поліції не розкрито об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, не зазначено щодо якої законної вимоги працівників поліції вчинила злісну непокору ОСОБА_1 , суть правопорушення викладена формально, не конкретизовано, загальними фразами, і не відображає усіх кваліфікуючих ознак, передбачених ст. 185 КУпАП.
Постанова набрала законної сили 01 серпня 2022 року.
08 червня 2022 між АО “МЕЧ ПРАВОСУДДЯ” та ОСОБА_1 укладено Договір № 08/06-М про надання правничої допомоги.
19 липня 2022 року був складений Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до Договору № 08/06-М про надання правничої допомоги від 08 червня 2022 року, відповідно до якого вартість наданої правничої допомоги за вказаним Актом складає 10000 гривень.
06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 сплатила на користь АО “МЕЧ ПРАВОСУДДЯ” 10000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією та випискою АТ “Альфа-Банк” по особовим рахункам за 06 жовтня 2022 року (а.с. 7-13).
У справі, що переглядається, позивачка із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 1173, 1174, 1176, 22, 23, ЦК України та Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду” пред`явила позовну вимогу про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої їй неправомірними діями працівників Головного управління патрульної поліції в Одеській області внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого їй були завдані душевні страждання.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року провадження у справі № 522/6036/22 про притягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП — закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Таким чином, такими діями позивачці завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд неналежно дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм неналежну оцінку, не визначився із характером спірних правовідносин і нормами права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, та як наслідок безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 . 
Колегія суддів погоджується із визначеним позивачкою розміром завданої їй неправомірними діями органу поліції моральної шкоди – 100 грн з урахуванням обставини справи, характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди саме у такому розмірі.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи відзиву відповідача – ГУ НПУ в Одеській області про те, що позивачка помилково ототожнює поняття притягнення до адміністративної відповідальності та адміністративну відповідальність з огляду на те, що до неї не застосовувалися адміністративні стягнення. Таке є власним помилковим тлумаченням вказаним відповідачем норм права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки, як зазначено у вищенаведеній постанові Обєднаної Палати Верховного Суду, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, вже свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Як помилковим є і твердження вказаного відповідача про недоведеність моральної шкоди з огляду на відсутність у законодавстві презумпції її наявності. Так, позивачкою в обґрунтування завданої їй незаконним притягнененням до адміністративної відповідальності моральної шкоди зроблено посилання на те, що під час складання протоколу про адміністративне порушення у позивачки, як невинуватої особи, з`явилося відчуття тривоги, хвилювання, безсоння, а незаконні дії принизили її честь, гідність через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника, вона упевнилася у безкарності посадових осіб Національної поліції України, що підірвало авторитет органів державної влади, і крім того, вона працює директором центру міжнародної діяльності Одеського національного технологічного університету.
Що стосується висновків суду про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10000 грн, якою позивачка помилково вважає суми, сплачені нею у зв`язку з поданням їй юридичної допомоги, то таке також не ґрунтується на вимогах п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою яким передбачене таке відшкодування за спеціальним законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19) дійшла висновків, що оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Тому право особи звернутися до суду у разі, якщо у неї виникає права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону, не обмежене.
Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на юридичну допомогу під час здійснення адміністративного провадження щодо неї понесені витрати у розмірі 10 000 грн витрат зі сплати вартості правничої допомоги, наданої АО «Меч Правосуддя» при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 522/6036/22, які підтверджуються Договором № 08/06-М про надання правничої допомоги від 08 червня 2022 року, складеним 19 липня 2022 року Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до Договору № 08/06-М про надання правничої допомоги від 08 червня 2022 року, відповідно до якого вартість наданої правничої допомоги за вказаним Актом складає 10000 гривень, квитанцією та випискою АТ “Альфа-Банк” по особовим рахункам за 06 жовтня 2022 року, відповідно до яких 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 сплатила на користь АО “МЕЧ ПРАВОСУДДЯ” 10000 грн.
Заперечуючи проти позову в цілому, відповідач ГУ НПУ в Одеській області жодним чином не спростовує розмір вказаної юридичної допомоги, що наданій позивачці, отже він як обґрунтований у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами (ст. 77-80 ЦПК України) також підлягає задоволенню згідно спеціальних підстав відповідальності за шкоду, завдану певними органами державної влади: органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Що стосується особи, відповідальної за відшкодування такої шкоди, то колегія суддів з цього приводу зауважує таке.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Наведене неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданих незаконним притягненням до адміністративної відповідальності моральної шкоди 100 грн та на відшкодування витрат на юридичну допомогу у розмірі 10 000 грн.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
У постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц.
Так, витрати позивачки ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у справі понесені у розмірі 11500 грн та підтверджені Договором про надання правової допомоги № 51 від 21.11.2022, у якому сторонами договору погоджено, що розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги визначається сторонами у акті прийому-передачі наданих послуг, оплата послуг адвоката здійснюється шляхом перерахування коштів у національній валюті України на картку АТ КБ «ПриватБанк» протягом 30 днів з дня набрання рішенням по справі законної сили; актом прийому-передачі наданих послуг від 06 січня 2023 року до Договору про надання правової допомоги № 51 від 21.11.2022, відповідно до якого вартість правової допомоги визначається з урахуванням розміру оплати за годину роботи адвоката – 2000 грн, розміру оплати за складання адвокатом документів – 500 грн/сторінка, розміру оплати за участь адвокатом у судовому засіданні в суді першої інстанції – 2000 грн (незалежно від того відбулося воно чи ні, якщо адвокат прибув до суду), розміру оплати за участь адвокатом у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції – 3000 грн (незалежно від того відбулося воно чи ні, якщо адвокат прибув до суду); загальна вартість наданої правової допомоги за цим актом складає 11500 грн, а саме: зустріч, усна консультація клієнта - 1 год./ 2000 грн, зустріч, усна консультація клієнта з приводу подання позовної заяви – 30 хв./1000 грн, пошук та аналіз судової практики у подібних правовідносинах – 2 год./4000 грн, складання позовної заяви – 4 арк./2000 грн, відповідь на пояснення ГУ ДКСУ в Одеській області – 5 арк./2500 грн (а.с. 46-47, 49).
Розмір заявленої суми відповідає критерію розумності, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Крім того, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такого клопотання відповідача, як державного органу, матеріали справи не містять.
Враховуючи те, що позивачкою разом із першою заявою по суті справи – позовною заявою - було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку із розглядом справи, - витрати на професійну правничу допомогу адвоката 

15000 грн, однак матеріали справи містять докази у підтвердження таких витрат лише у розмірі 11500 грн, то внаслідок понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн, які підтверджено належними доказами, підлягають стягненню із відповідача.
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову у повному обсязі, то судові витрати покладаються на державу, з огляду на те, що заявник звільнена від сплати судового збору відповідно до закону.
Тому понесені позивачкою судові витрати має бути покладено за рахунок державного бюджету. Такі висновки щодо застосування вказаних норм права містять у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 703/468/21. 

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Державна казначейська служба України, про стягнення завданих незаконним притягненням до адміністративної відповідальності моральної шкоди та витрат за надання юридичної допомоги задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на відшкодування завданих незаконним притягнення до адміністративної відповідальності моральної шкоди у розмірі 100 грн та витрат за надання юридичної допомоги у розмірі 10000 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 05 грудня 2023 року.

Головуючий                               М.В. Назарова

Судді:                                                       В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко