ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2629/21  Номер провадження 22-ц/814/4176/23	Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л.І.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В., 
за участю секретаря                         Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»
на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 червня 2023 року у складі судді Тищенко Л. І.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року представник позивача ОСОБА_1  - адвокат Стефківський В. І. звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах позивача до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», у якому посилаючись на настання страхового випадку, просив про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 56 676 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та 170028 грн страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, а також 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.05.2020 близько 23.00 год. в м. Київ відбулась ДТП, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у медичному закладі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За фактом даної ДТП територіальне відділення ДБР, розташоване у м. Києві, внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, до ЄРДР за № 12020100000000481.
На час вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , була зареєстрована в ТДВ «Страхова компанія «Гардіан».
Представник позивача, керуючись положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем вимог містились вимоги про відшкодування 56 676,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої пунктом 27.3 статті 27 вказаного Закону та 170 028, 00 грн в рахунок відшкодування витрат, у зв`язку з втратою годувальника. 
Вказані документи відповідач отримав 20.07.2020, що підтверджується відомостями про дату та час вручення поштового відправлення. 
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач у разі визнання ним вимог заявника повинен був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Проте, відповідач не виконав вимог Закону та не прийняв відповідного рішення.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_3 його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , шлюб між якими було розірвано 23.05.2002, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 23.05.2002. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Батько загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом смерть. 
Загиблий ОСОБА_3 одружений не був, дітей не мав, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 691 від 25.06.2020, тому особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, є його мати - ОСОБА_1 . 
На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 4 723,00 грн, а тому загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 56 675 грн.
Згідно пункту 27.3 статті 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, а тому мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 170 028 грн. 
Відповідно до довідки Книшівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 03-30/447 від 26.06.2020, ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Загиблий ОСОБА_3 працював на будівельних об`єктах ТОВ «Спеціалізована механізована колона № 23» на умовах договору № 37 від 21.04.2020 та отримував дохід, що підтверджується листом № 09/10-1 від 09.10.2020 ТОВ «Спеціалізована механізована колона № 23» та довідкою про дохід № 24/12 від 24.12.2020. 
Згідно пенсійного посвідчення, позивач є пенсіонером за віком, а отже непрацездатною особою, та відповідно до статті 202 СК України, статті 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, заподіяною смертю сина, як особа, яка на день смерті потерпілого мала право на одержання від нього утримання. 
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь  ОСОБА_1 170028 грн страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника та 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У частині позовних вимог про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 56 676 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, судом відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» в дохід держави судовий збір в сумі 1 700,28 грн. 
Рішення суду мотивовано встановленим пунктом 1 абз. 2 частини першої статті 1200 ЦК України правом позивача на отримання відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та відсутністю підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, яка була сплачена потерпілій винною особою. 
Не погодившись з вказаним рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В. І. в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягнення страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , як особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки та спричинила ДТП, було виплачено позивачу моральну та матеріальну шкоду у розмірі 150 000 грн. 
Вважає, що вказане суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого на страховика покладається обов`язок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у вигляді одноразової виплати, загальний розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.
Представник ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Доводи скарги ґрунтуються на неналежності доказів факту перебування позивача на утриманні потерпілого, відсутності будь-яких доказів наявності у позивача безумовного права перебувати на утриманні, а також наявності доказів, що спростовують обставини, зазначені позивачем.
Вказує, що судом помилково враховано при ухваленні рішення довідку Книшівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні сина, оскільки в ній не вказано на підставі яких фактів сільською радою було зроблено відповідний висновок. Таким чином, вказана довідка не є належним та допустимим доказом факту перебування на утриманні без посилання на фактичну обставину, яка слугувала підставою для відповідного висновку. При цьому, згідно довідки Краснолуцької сільської ради ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з ОСОБА_7 , яка перебувала на його утриманні, на що суд не звернув уваги, не дав належної оцінки даній довідці та взагалі не послався на неї в оскаржуваному рішенні.
Зазначає також, що висновок суду про отримання ОСОБА_3 доходів, які б давали йому фінансову можливість утримувати позивача, є помилковим та не обґрунтованим належними доказами, оскільки довідка про дохід підтверджує факт його одноразового заробітку за один календарний місяць у зв`язку з виконанням роботи за договором підряду.
Вказане в сукупності не підтверджує факт перебування позивача на утриманні сина, наявність безумовного права у ОСОБА_1 на утримання, а сам по собі факт проживання за однією адресою не свідчить про потребу в матеріальному забезпеченні та перебуванні на утриманні.
Також вказує, що судом стягнуто з відповідача необґрунтовано завищений та неспівмірний зі складністю даної справи, обсягом наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн за наявності заяви відповідача про зменшення розміру таких витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В. І. просить апеляційну скаргу ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг представників сторін, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що 25.05.2020 близько 23.00 год у м. Київ сталася ДТП, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер у медичному закладі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно висновків експерта Лівобережного відділення відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Богдаш В. В. № 021-1230-2020 та № 022-83-1230-2020 від 03.03.2021 смерть ОСОБА_3 настала від тупої поєднаної травми голови, тулуба та нижніх кінцівок з множинними переломами кісток скелета та ушкодженням внутрішніх органів, рясною внутрішньою та тканинною кровотечою, що призвела до розвитку крововтрати (а. с. 13-18, 19-21, т. 1).
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки (а. с. 171-173, т. 1). 
Згідно розписки від 18.10.2021 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 150 000 грн, в якості часткової компенсації за заподіяну моральну та матеріальну шкоду внаслідок ДТП, яка мала місце 25.05.2020 (а. с. 205-206, т. 1).
На момент вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» (поліс № АО/1453981 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.08.2019) у межах відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю третіх осіб, у розмірі 200 000 грн на одного потерпілого та за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн на одного потерпілого (а. с. 79, т. 1). 
06.07.2020 позивач ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , через представника ОСОБА_8 подала ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що має ознаки страхового випадку, а також заяви про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 56 676 грн та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, у розмірі 170 028 грн, додавши відповідні документи (а. с. 9, 10, 11, т. 1).
Проте, рішення про виплату страхового відшкодування відповідачем прийнято не було.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірні правовідносини ґрунтуються на деліктних зобов`язаннях володільця джерела підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність якого у разі настання страхового випадку була застрахована відповідачем. Проте, суд неправильно визначився з підставами відповідальності страховика, що призвело до помилкового вирішення справи.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20), 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Статтею 27 вказаного Закону до шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, що підлягає відшкодуванню страховиком, віднесено, шкоду, завдану втратою годувальника, та моральну шкоду.
Згідно пунктів 27.2., 27.3., 27.5. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
До осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України належать непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Судом встановлено, що на день смерті потерпілого ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 його мати - позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у силу пенсійного віку належала до непрацездатних осіб та відповідно до частини першої статті 202 СК України мала право на утримання від повнолітнього сина, з чим судова колегія погодитись не може.
Відповідно до норм глави 17 «Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання» Сімейного кодексу України право батьків на утримання від повнолітніх дочки, сина не залежить від їх проживання разом, розміру одержуваного повнолітніми дочкою, сином доходу, наявності у них інших утриманців та можливості надавати батькам матеріальну допомогу, тому доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо проживання позивачки окремо від сина - ОСОБА_3 за життя останнього, перебування на його утриманні співмешканки ОСОБА_7 , а також відсутності доказів отримання потерпілим регулярних доходів, правового значення по справі не мають.
Разом з тим, предметом доказування у справах такої категорії є потреба батьків у матеріальній допомозі, що обумовлює право на утримання від дочки, сина.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність такої допомоги саме на час втрати годувальника, а не в майбутньому. 
При цьому розмір отримуваних матір`ю чи батьком доходів порівняно з прожитковим мінімумом, встановленим законом, сам по собі не свідчить про те, що вони потребують матеріальної допомоги та не є безумовною підставою для їх утримання. 
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77-80 ЦПК України).
У справі, що переглядається апеляційним судом, позивачем не надано таких доказів, які підтверджують факт перебування її на утриманні сина або потреби у матеріальній допомозі від нього на момент його загибелі, що не дає підстав для віднесення позивача до утриманців потерпілого та відшкодування шкоди, завданої його втратою.
Довідка № 02-30/447, видана 26.06.2020 Книшівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, про перебування ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_3 таких обставин достовірно не доводить, оскільки в ній не зазначено на підставі чого в. о. старости Мілька Т. П. зробила такі висновки. Факт того, що ОСОБА_3 допомагав матері у веденні господарства не дає підстав для висновку про матеріальне утримання ним своєї матері чи її потребу у такому утриманні.
За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів перебування позивача на утриманні загиблого сина або наявності у неї права на таке утримання на день його смерті, суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про стягнення на користь позивача страхового відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Відповідальність страховика за моральну шкоду, завдану смертю потерпілого, обмежується лише встановленою законом сумою страхового відшкодування - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання страхового випадку, та не залежить від виконання свого обов`язку з відшкодування шкоди винною особою, оскільки саме ця особа, яка застрахувала свою відповідальність, згідно статті 1194 ЦК України несе субсидіарну відповідальність, якщо суми страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Саме про такий характер відповідальності ОСОБА_2 свідчить нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 18.10.2021 про відсутність претензій особисто до заподіювача шкоди незалежно від того, чи буде виплачено ТДВ «СК «Гардіан» страхове відшкодування, та її розписка від 18.10.2021 про отримання від ОСОБА_2 150 000 грн в якості часткової компенсації за заподіяну їй моральну та матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що мала місце 25.05.2020, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за полісом обов`язкового страхування № АО/1453981 (а. с. 203, 205-206, т. 1).
У самій розписці ОСОБА_10 зазначено про її намір отримати невідшкодовану частину матеріальної та моральної шкоди у ТДВ «СК «Гардіан», тому врахування судом факту виплати ОСОБА_2 , як особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки та спричинила ДТП, суми у відшкодування спричиненої шкоди, як підстави для звільнення страховика від обов`язку виплати встановленого Законом страхового відшкодування моральної шкоди, не відповідає нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.
Посилання суду на заборону подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення є безпідставним та суперечить самій суті страхування відповідальності, що забезпечує виплату потерпілій особі грошового відшкодування замість винної особи - страхувальника у межах відповідальності страховика, визначених договором або законом, отже виплата відшкодування як страховиком так і страхувальником відповідно до меж відповідальності кожного не є порушенням статті 61 Конституції України. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача обов`язку із страхового відшкодування позивачу завданої моральної шкоди в сумі 56 676 грн, що не перевищує ліміт відповідальності страховика, зазначений у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції, яке постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині стягнення моральної шкоди. В іншій частині вимоги позивача не доведені належними та допустимими доказами, тому підстав для їх задоволення колегією суддів не вбачається.
За правилами частин другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» - задовольнити.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 червня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 56 676 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Змінити розподіл судових витрат між сторонами. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» на користь ОСОБА_1 5000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна