УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 грудня 2023 року
м. Київ
Справа № 754/9664/19
Провадження № 51-7338 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року щодо 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років і 2 місяців позбавлення волі, звільнений 15 лютого 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців і 7 днів,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року до призначеного покарання за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років і 2 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту його затримання. Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 04 квітня 2018 року у денний час, маючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись у гаражному боксі №  НОМЕР_1 на території гаражного кооперативу «Північ» по вулиці Закревського, 93 в               м. Києві, не маючи права та будь-якої згоди від власника транспортного засобу, взяв ключі від автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та направився за адресою: м. Київ, вулиця Закревського, 97-А, де завів двигун автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому направився у напрямку вулиці Лісківської, 12 в м. Києві, де вчинив дорожньо-транспортну пригоду, тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_5 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. 
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року щодо  ОСОБА_4 змінено. Виключено із мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставину «вчинення кримінального правопорушення повторно». В іншій частині вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 рокута призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. 
Вказує, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 50, 65 КПК України належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу засудженого, який свою вину не визнав, раніше судимий за аналогічний злочин та вчинив новий злочин під час умовно-дострокового звільнення, при цьому завдану шкоду не відшкодував. 
Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а призначене ОСОБА_4 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного судового рішення та інші матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 289 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також про необґрунтованість ухвали апеляційного суду, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір покарання у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення  ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах закону.
Як убачається зі змісту вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких; дані про особу засудженого, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 289 КК України, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; його вік, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, повернення транспортного засобу потерпілому. 
Також суд обґрунтовано за сукупністю вироків частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року та остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 2 місяці. Тобто судом були враховані всі обставини, на які посилається прокурор у касаційній скарзі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, й на підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року до призначеного покарання за цим вироком остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді 5 років і 2 місяців позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав вважати призначене судом  ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає, переконливого обґрунтування цих аспектів в касаційній скарзі прокурор не наводить.
Посилання у касаційній скарзі прокурора на те, що ОСОБА_4 не відшкодував завдану ним шкоду, не є достатньою підставою для ухвалення судом рішення щодо необхідності посилення покарання. 
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та із зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення обґрунтовано апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково. Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_4 змінив та виключив із мотивувальної частини вироку обтяжуючу покарання обставину «вчинення кримінального правопорушення повторно», а в іншій частині вирок залишив без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогамст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді: 
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3