ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/2053/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Принцевська Н.М., судді - Діброва Г.І., Ярош А.І.)
від 04.10.2023
у справі за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 
про стягнення 27 518 грн та 100 000 доларів США,

Короткий зміст позовних вимог
1.          У травні 2023 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_3 ) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), в якій просила субсидіарно стягнути із засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕСОРО МАРІН" (далі -Товариство) - ОСОБА_1 , заподіяну Товариством смертю її сина, ОСОБА_4 , у розмірі:
- 27 518, 00 грн - витрат, понесених ОСОБА_2 на ритуальні товари та послуги з поховання її померлого сина ОСОБА_4 ;
- 10 000 доларів США - невиплаченої суми компенсації ОСОБА_2 за смерть її сина ОСОБА_4 , які належало виплатити за трудовим договором;
- 50 000 доларів США - втраченої страхової виплати внаслідок приховання страховки від сина ОСОБА_2 ;
- 40 000 доларів США - компенсації моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 смертю її сина ОСОБА_4 .
2.          Позов обґрунтовано таким:
-          позивачці заподіяно шкоду смертю її сина внаслідок аварії судна ARVIN, менеджером якого було Товариство;
-          позивачка заявила вимоги про відшкодування шкоди, зокрема, і до Товариства в межах цивільного судочинства (справа № 761/44766/21). Однак, під час судового розгляду Товариство було припинено, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
-          шкоду позивачці заподіяв ОСОБА_1 ухваленим рішенням щодо ліквідації Товариства. Оскільки позивачка стала кредитором Товариства вже після його ліквідації, то вона має право заявити про субсидіарну відповідальність з відшкодування збитків особою, яка ліквідувала Товариство;
-          оскільки позов пред`являється фізичною особою до засновника юридичної особи ОСОБА_1 , враховуючи статтю 19 ЦПК України та статтю 20 ГПК України, то ця справа, за правилами визначення предметної юрисдикції повинна розглядатись в порядку господарського судочинства, тому що стосується субсидіарної відповідальності засновника юридичної особи за шкоду, заподіяну такою юридичною особою.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
3.          Позивачка зверталась з позовом, зокрема, до Товариства в межах розгляду цивільної справи № 761/44766/21.
4.          На час звернення позивачки до суду у цій справі Товариство ліквідовано.
5.          Позивачка звернулася з вимогами про субсидіарне стягнення з керівника ліквідованої юридичної особи витрат, понесених на ритуальні товари та послуги, невиплаченої суми компенсації за трудовим договором, втраченої страхової виплати та моральної шкоди.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
6.          Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.05.2023 відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України та роз`яснено позивачці, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та віднесений до юрисдикції місцевих загальних судів.
7.          Ухвала суду мотивована таким:
-          одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18);
-          позовні вимоги ОСОБА_2 спрямовані до ОСОБА_1 , тобто позивачем було визначено відповідачем саме фізичну особу;
-          спір у справі, що розглядається, є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін (позивачем та відповідачем є фізичні особи) підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, тобто не відноситься до юрисдикції господарського суду та в силу статті 19 ЦПК України підлягає вирішенню судами загальної юрисдикції;
-          з урахуванням приписів статті 20 ГПК України, подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
8.          04.10.2023 Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою ухвалу суду першої інстанції скасував, справу передав на розгляд до суду першої інстанції.
9.          Постанова суду мотивована таким:
- на час звернення позивачки до суду Товариство ліквідовано, що унеможливлює стягнення коштів з юридичної особи на користь позивача;
- позивачка стала кредитором юридичної особи Товариства вже після його ліквідації, вимоги якої залишилися незадоволеними внаслідок добровільної ліквідації юридичної особи;
- ОСОБА_1 діє як засновник юридичної особи, яка є відповідальною за завдані збитки, що підтверджено рішенням суду у цивільній справі №761/44766/21, а не як фізична особа;
- спір виник внаслідок дій засновника юридичної особи ОСОБА_1 , які були спрямовані на ліквідацію Товариства, а тому позовні вимоги, з огляду на характер та особливості правовідносин, випливають з господарських;
- висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України є передчасними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи
10.          26.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції. Також скаржник просив стягнути з позивачки сплачений судовий збір за подання касаційної скарги та заявив про попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу.
11.          Касаційна скарга обґрунтована таким:
-          суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про віднесення цього спору до господарської юрисдикції, не врахувавши висновки Верховного Суду щодо критеріїв розмежування цивільного та господарського судочинства, не звернув уваги на суб`єктний склад учасників, заявлені вимоги, на суть права, за захистом якого звернулася особа, на характер правовідносин та порушив норми статей 4, 20, пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України;
-          правовою підставою позовних вимог та змістом спірних правовідносин є притягнення відповідача до деліктної цивільно-правової відповідальності на підставі статей 1166, 1167, 1201 ЦК України, тобто спірні правовідносини не мають господарського (підприємницького) характеру та є приватноправовими і посилається на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №707/76/18, від 08.05.2018 у справі №910/13755/17, від 02.07.2019 у справі № 911/2012/17;
-          вимоги позивачки щодо відшкодування їй шкоди, завданої смертю її сина, на даний час вже розглянуті в межах цивільної справи № 761/44766/21, а ініціюючи господарський процес позивачка дублює частину цих вимог, що виникли з одних і тих самих правовідносин, в іншій юрисдикції, при цьому, формулювання предмета про субсидіарне стягнення шкоди та доводи про ліквідацію юридичної особи, відповідальної за завдані збитки, жодним чином не змінюють зміст спору та характер спірних правовідносин, які не мають господарського характеру.
12.          Позивачка не подала відзив на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення. Ухвалу про відкриття провадження позивачка отримала 16.11.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство
13.          Розглянувши подану касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
14.          Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках згідно з наведеним переліком.
15.          Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
16.          Позивач, звертаючись до суду, самостійно формує склад сторін справи, вказуючи відповідачів у справі, визначає предмет та підстави позову. Однак правила розгляду юридичного конфлікту у суді слід встановлювати, виходячи з дійсного змісту спірних матеріальних правовідносин та складу сторін таких правовідносин, не обмежуючись сформованим позивачем складом сторін справи (пункт 6.8 постанови Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 920/343/22).
17.          Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
18.          Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 4.11. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).
19.          Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).
20.          Суди попередніх інстанцій встановили, що заявниця звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок смерті її сина, яка заподіяна ОСОБА_1 шляхом ухвалення рішення щодо ліквідації юридичної особи, на яку, на переконання позивачки, покладається відповідальність, передбачена нормами статей 23, 1167, 1168 ЦК України.
21.          Тобто позивачка (фізична особа) самостійно визначила предмет спору (відшкодування шкоди) і його підставу (смерть сина) та відповідача у справі (фізична особа).
22.          Отже, сторонами у справі є фізичні особи, а предметом спору - відшкодування шкоди.
23.          При цьому посилання позивачки, що вона стала кредитором Товариства після його припинення, а звернення з таким способом захисту, як скасування державної реєстрації припинення Товариства не буде ефективним, оскільки необхідно розмежовувати випадки, коли у такої юридичної особи наявне майно, за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредитора, а коли таке майно відсутнє, не нівелює суті заявленого позову, який полягає у відшкодуванні шкоди та, у зв`язку з чим, визначенню, якому суду підвідомчий відповідний спір.
24.          Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикцію спору про скасування (відміну) державної реєстрації припинення юридичної особи, у постановах від 20.09.2018 у справі №813/6286/15 та від 17.06.2020 у справі №826/10249/18 зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК України).
25.          Водночас у справі, що переглядається, позов заявниці не спрямований на відновлення державної реєстрації припиненого Товариства з метою заявлення до нього кредиторських вимог, які вона, як сама вважає, набула після припинення такого Товариства. Метою заявленого у цій справі позову є відшкодування шкоди внаслідок вчинених відповідачем дій щодо ліквідації Товариства, яке, на переконання позивачки, має відшкодувати заявлену шкоду. Тобто спір у цій справі не пов`язаний з діяльністю або припиненням діяльності Товариства, що виключає поширення на спірні правовідносини положень пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України та, відповідно, віднесення на цій підставі спору до підвідомчості господарських судів.
26.          Визначення позивачкою підставою позову неправомірні дії відповідача з ліквідації Товариства та неефективністю звернення з позовом про скасування запису про припинення юридичної особи, не змінює суті спору та не може бути підставою для штучної зміни його юрисдикції, у зв`язку з підміною підстави позову обставинами справи щодо припинення юридичної особи, яке, на переконання позивачки, має відшкодувати заявлену шкоду.
27.          Велика Палата Верховного Суду сформувала сталі висновки щодо юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди, зокрема, що вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства, за виключенням випадку, коли шкода була заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (постанови від 13.06.2018 у справі № 344/19919/14-а, від 23.01.2019 у справі № 210/2104/16-ц).
28.          При цьому посилання суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 діє як засновник юридичної особи, а не як фізична особа не вказує на віднесення цього спору до юрисдикції господарських судів, адже за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції, передбаченими статтею 19 ЦПК України, спір за позовом фізичної особи про відшкодування шкоди, завданої посадовою особою юридичної особи, як і власне юридичною особою, на підставі статтей 1167, 1168 ЦК України належить розглядати за правилами цивільного судочинства (за виключенням випадків звернення з позовом до суб`єкта владних повноважень з одночасним заявленням вимоги вирішити публічно-правовий спір). Обставини ліквідації Товариства, у цьому випадку, не мають жодного значення для визначення юрисдикції спору.
29.          Верховний суд враховує, що спір у справі виник не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та не є спором з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство. Спір про відшкодування шкоди за позовом фізичної особи не віднесено до переліку спорів, передбачених частиною першою статті 20 ГПК України, на вирішення яких поширюється юрисдикція господарського суду. А тому такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки охоплюється юрисдикцією, визначеною частиною першою статті 19 ЦПК України.
30.          Суд апеляційної інстанції, визначаючи, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, не навів конкретної норми частини першої статті 20 ГПК України, якою це передбачено, а лише процитував частину першу статті 20 ГПК України (навів весь перелік спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства). Тобто не навів конкретну норму права, яка прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, як і не встановив наявності господарських правовідносин між сторонами. Натомість помилково не врахував положень частини першої статті 19 ЦПК України.
31.          Отже, висновок суду апеляційної інстанції про передчасність постановленої судом першої інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України є помилковим, зроблений з неправильним застосуванням норм процесуального права. Суд першої інстанції, з урахуванням частини першої статті 19 ЦПК України, частини першої статті 20 ГПК України, дійшов правильного висновку, що поданий спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України. Доводи, наведені скаржником у касаційної скарги, підтверджуються.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
32.          Згідно з пунктом 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
33.          Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 ГПК України).
34.          Верховний Суд, переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із порушенням статті 4, частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України, що є підставою для її скасування і залишенням в силі ухвали суду першої інстанції, яка відповідає закону.
Розподіл судових витрат
1.          Наслідками звернення заявника з позовом до суду, якому не підвідомча справа є відмова у відкриття провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 175 ГПК України) або закриття провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 231 ГПК України), а тому у цьому випадку підлягають застосуванню правила, передбачені частиною третьою статті 129 ГПК України.
2.          Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, то судовий збір, сплачений відповідачем за подання касаційної скарги, підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304 пунктом 4 частини першої статті 308, статтями 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.          Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 скасувати, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.05.2023 у справі № 916/2053/23 залишити в силі.
3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 684, 00 грн - судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          І. Кондратова

Судді                                                                                                    Г. Вронська

                                                                                                    Н. Губенко