ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3751/23                                                Головуючий у 1 інстанції - Терлецька О.О.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 грудня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, -
                                                                                                        В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , які полягають у незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням починаючи з 07.05.2021 по 31.12.2021 включно; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо перерахунку, нарахування та виплати посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" починаючи з 07.05.2021 по 31.12.2021 включно; 
- визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , які полягають у незастосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням починаючи з 01.01.2022 по 29.10.2022 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо перерахунку, нарахування та виплати посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" починаючи з 01.01.2022 по 29.10.2022 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сплатити недоплачені суми грошового забезпечення (в тому числі одноразові види грошового забезпечення), з урахуванням проведеного перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням, з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня календарних років Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" та Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням військова частина НОМЕР_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 № 85 лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу даної військової частини, встановлено 19 тарифний розряд за посадою та поставлено на усі види забезпечення (окрім речового), в тому числі фінансового.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2022 № 240 старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу даної військової частини з всіх видів забезпечення, в тому числі і фінансового.
10.11.2022 позивач звернулась із заявою до відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 07.05.2021 по 29.10.2022 з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2022.
16.11.2022 відповідач листом № 634/987 повідомив про відсутність підстав для проведення перерахунку грошового забезпечення за період з 07.05.2021 по 29.10.2022.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з набранням законної сили рішенням суду у справі № 826/6453/18 відновлено дію п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою передбачено використання розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII передбачають використання прожиткового мінімуму, який у 2021 та у 2022 році збільшувався, а тому відповідачем фактично відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку грошового забезпечення за спірний період. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням з 01.03.2018 діючим військовослужбовцям розраховуються з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018. Наголошує, що чинним законодавством не передбачено відновлення дії попередньої редакції норми постанови Уряду України у випадку скасування у судовому порядку її нової редакції. Підкреслює, що примітка до нормативно-правового акту не може містити норм права, а прогалина у регулюванні була усунута постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038. Апелянт звертає увагу на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, що не враховано судом першої інстанції, як і практику Верховного Суду з цього приводу. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.
Згідно ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704, у первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також, додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постанова № 704 набрала чинності з 01.03.2018.
Разом з тим, 24.02.2018 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова № 103), п. 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, п. 4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови № 103 і з цієї дати фактично відновлено дію п. 4 Постанови № 740 у первісній редакції, тобто розрахунковою величиною є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
Водночас, п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774), який набрав чинності 01.01.2017, визначено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Таким чином, оскільки норма п. 3 розд. ІІ Закону України № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п. 4 Постанови № 704 у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Отже, вказані норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, а також інші виплати слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Натомість, розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня календарного року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача з 30.01.2020 права на отримання щомісячного грошового забезпечення, а також всіх одноразових виплат, а також всіх виплат при звільнення, обчислених виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 200/3757/20-а, від 09.04.2021 у справі №320/7715/20, від 22.04.2021 у справі №620/5646/20, від 13.05.2021 у справі №620/3473/20, на які посилається апелянт, сформульовано правовий висновок, за яким згідно Постанови № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Разом з тим, позиція Верховного Суду у цих справах не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки спірним у них було ненадання довідки для перерахунку пенсії з зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, визначених шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2020.
Водночас, у справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з відмовою у перерахунку в/ч НОМЕР_1 позивачу грошового забезпечення та пов`язаних з його отриманням інших виплат із врахуванням положень Постанови № 704 щодо визначення посадових окладів і окладів за військовими званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Щодо посилання апелянта на те, що, починаючи з 01.10.2020 недоліки змісту приміток додатків 1 та 14 до Постанови № 704 були усунуті шляхом внесення до них змін постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 № 1038, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що останні не мають впливу на спірні правовідносини, позаяк із набранням законної сили рішенням суду у справі № 826/6453/18 не змінився алгоритм обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Крім того, аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Василенко Я.М.
                                                     
Судді:                                                                                                    Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.