П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/9166/23 
                                                            Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І. 
                                                            Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
25 жовтня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. 

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хмельницької  районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціальних виплат і компенсації Корабельного району ДПСЗН Миколаївської міської ради та Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, в якому просила:
-визнати протиправною бездіяльність Управління соціальних виплат і компенсації Корабельного району ДПСЗН Миколаївської міської ради, щодо виплати допомоги на проживання ОСОБА_2 з березня по грудень 2022 року;
-зобов`язати Управління соціальних виплат і компенсації Корабельного району ДПСЗН Миколаївської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.04.2022 року яка діє в інтересах ОСОБА_2 , з березня по грудень 2022 року;
-визнати незаконною вимогу Управління соціального захисту населення Хмельницької РДА яка висунута в листі за вих.№87/01-22 від 31.03.23р., щодо повернення виплачених коштів в сумі 12 000 грн на допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 .
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року  позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління соціальних виплат і компенсації Корабельного району ДПСЗН Миколаївської міської ради, щодо виплати допомоги на проживання ОСОБА_2 з березня по грудень 2022 року та зобов`язання Управління соціальних виплат і компенсації Корабельного району ДПСЗН Миколаївської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.04.2022 року яка діє в інтересах ОСОБА_2 , з березня по грудень 2022 року-повернуто позивачу.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.06.2023 в задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб в Хмельницькому районі ОСОБА_1 з квітня 2022 року знаходилась на обліку, як внутрішньо переміщена особа за зареєстрованим місцем тимчасового перебування: АДРЕСА_1 .
29 квітня 2022 року звернулась до відповідача із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам засобами Порталу Дія.
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 10.05.2022 відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» Управлінням призначено позивачу вищезазначену допомогу з 01.03.2022 в сумі 2 000,0 грн. щомісячно.
В серпні  2022 року позивач змінила своє місце перебування. 
Листом Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації від 31.03.2023, повідомлено позивача, що оскільки остання з вересня 2022 року отримала статус ВПО в іншому районі (район 4804), то втратила правову підставу отримувати допомогу на проживання в Хмельницькому районі ( район 6805) з вересня 2022 року. Також повідомлено про переплату коштів за період з вересня 2022 року по лютий 2023, що складає 12 000,0 грн. та вказано, що кошти необхідно повернути. 
Вважаючи таку вимогу Управління соціального захисту населення Хмельницької РДА незаконною, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII).
Статтею 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1      ст.5 Закону № 1706-VII).
Водночас ст.14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно до п.1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).
Пунктом 2 Порядку №332 визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми “єПідтримка”, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.
Згідно з п.3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:
для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.
П.5 Порядку №332 (в редакції станом на вересень 2022 року) передбачалося, що внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги.
Відповідно до п.5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 №509 (далі Порядок № 509) з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики, до якої вноситься така інформація:
прізвище, ім`я, по батькові, громадянство;
дата, місце народження;
стать;
документ, що посвідчує особу;
номер довідки, дата її видачі та назва органу, що її видав;
відомості про останнє зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону, та її фактичне місце проживання/перебування;
адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону;
відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби внутрішньо переміщених осіб, стан їх забезпечення;
відомості про виплачені особі грошові кошти;
відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу);
відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію;
відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації;
інші відомості.
Згідно з п.7 Порядку №509 під час видачі довідки посадова особа уповноваженого органу або уповноважена особа територіальної громади/центру надання адміністративних послуг інформує внутрішньо переміщену особу, яка береться на облік, про:
обов`язок повідомити про зміну місця проживання уповноваженому органу за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання;
обов`язок повідомити уповноваженому органу або уповноваженій особі територіальної громади/центру надання адміністративних послуг за місцем отримання довідки про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання не пізніш як за три дні до від`їзду або протягом трьох днів уповноваженому органу після повернення до покинутого постійного місця проживання.
Згідно пункту 7-1 Порядку №509 рішення про скасування дії довідки також приймається після надання повідомлення внутрішньо переміщеною особою про повернення до покинутого постійного місця проживання (крім осіб, які є власниками пошкодженого або знищеного нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації і подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг):
керівником відповідного уповноваженого органу або уповноваженою особою територіальної громади / центру надання адміністративних послуг-у разі подання повідомлення за місцем отримання довідки;
керівником відповідного уповноваженого органу-у разі подання повідомлення після повернення до покинутого постійного місця проживання.
Уповноважений орган або уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.
В свою чергу п. 9-1 Порядку №509 звизначено, що заявник має право подати до уповноваженого органу повідомлення про зміну фактичного місця проживання/перебування або про добровільне повернення до покинутого постійного місця проживання (далі - повідомлення) через Портал Дія.
Повідомлення може бути подано через Портал Дія заявником, який пройшов автентифікацію з використанням інтегрованої системи автентифікації, електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог Закону України “Про електронні довірчі послуги” або інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу заявника.
У разі відсутності в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб персональних даних заявника формування повідомлення блокується та інформація про це надсилається заявнику засобами Порталу Дія (за наявності технічної можливості).
Повідомлення в електронній формі формується автоматично засобами Порталу Дія у довільній формі, придатній для сприйняття його змісту.
У повідомленні зазначаються такі відомості про заявника:
прізвище, ім`я, по батькові (за наявності);
дата народження;
серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України або документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус;
найменування органу, який видав паспорт громадянина України або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, дата видачі та строк дії (за наявності) паспорта/документа;
реєстраційний номер облікової картки платника податків;
відомості про нове фактичне місця проживання/перебування;
актуалізовані раніше подані відомості, зазначені в абзацах одинадцятому - чотирнадцятому пункту 3 цього Порядку;
електронна адреса для офіційного листування, контактний номер телефону.
Якщо до складу сім`ї заявника входять малолітні, неповнолітні діти, недієздатні особи або особи, дієздатність яких обмежена, що є внутрішньо переміщеними особами і змінили фактичне місце проживання/ перебування, у повідомленні в електронній формі заявником зазначаються їх прізвища, імена, по батькові (за наявності) і дати народження.
Формування повідомлення в електронній формі завершується після накладення електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису заявника.
Раніше подані відомості, зазначені в абзацах одинадцятому - чотирнадцятому пункту 3 цього Порядку, актуалізуються заявником.
Сформоване повідомлення передається засобами Порталу Дія через інформаційні системи Мінсоцполітики до уповноважених органів за попереднім і новим фактичним місцем проживання/перебування заявника.
Уповноважений орган за новим фактичним місцем проживання/перебування заявника розглядає отримане повідомлення відповідно до положень цього Порядку та протягом одного робочого дня вносить відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Взяття на облік заявника за новим фактичним місцем проживання/перебування здійснюється відповідно до пункту 9 цього Порядку.
Інформація про зміну фактичного місця проживання/перебування відображається з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та передається через інформаційні системи Мінсоцполітики до Порталу Дія.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що  особа зі статусом ВПО зобов`язана повідомити про зміну свого фактичного проживання чи перебування органи соціального захисту населення, зважаючи на правову підставу отримання такої допомоги. В той же час, на внутрішньо переміщену особу покладається обов`язок повідомити про зміну місця проживання уповноваженому органу за новим місцем проживання, а не орган соціального захисту населення за попереднім місцем проживання. При цьому, у  разі подання заявником повідомлення про зміну місця   через Портал Дія, отримання уповноваженим органом документів та/або інформації, що необхідні для взяття заявника на облік за новим фактичним місцем проживання/перебування, здійснюється без участі заявника шляхом доступу уповноваженого органу до відповідних інформаційно-телекомунікаційних систем або в автоматичному режимі шляхом електронної інформаційної взаємодії інформаційно-телекомунікаційних систем через систему електронної взаємодії таких систем (пункт 9 Порядку). Сформоване повідомлення передається засобами Порталу Дія через інформаційні системи Мінсоцполітики до уповноважених органів за попереднім і новим фактичним місцем проживання/перебування заявника. 
З матеріалів справи з`ясовано, що позивач у серпні 2022 року через Портал Дія повідомила УСВК Корабельного району ДПСЗН Миколаївської міської ради про зміну місця проживання, що підтверджується копією довідки переселенця №4804-7501185818.
Вказана обставина підтверджується і відповідачем у листі від 31.03.2023 №87/01-22.
Таким чином, ОСОБА_1 при зміні місця проживання, через Портал Дія повідомила про це уповноважений орган за новим місцем проживання, тобто виконала вимоги Порядку №509.
В той же час, п.11 Порядку №509 регламентовано, що у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.
Повернення одержувачами коштів виплаченої їм допомоги проводиться на рахунок Мінсоцполітики, відкритий в органах Казначейства.
У разі повернення коштів одержувачем допомоги на рахунок Мінсоцполітики заява про повторне її перерахування одержувачу не розглядається.
Повернуті кошти Мінсоцполітики використовує з дотриманням вимог бюджетного законодавства.
Таким чином, якщо орган соціального захисту населення вважає, що внутрішньо переміщена особа отримувала допомогу неправомірно, чи встановить що   допомога  отримана повторно, останній може надіслати  такій особі вимогу про повернення неправомірно отриманих сум.
Разом з тим, уповноважений орган не наділений правом самостійно,  без дозволу особи стягнути з неї грошові кошти або майно в рахунок погашення боргу, таке стягнення може бути проведено лише за рішенням суду, яке набрало законної сили, або добровільно.
Тобто, якщо кошти не будуть повернені добровільно, орган соцзахисту може звернутися до суду з цивільним позовом про стягнення з внутрішньо переміщеної особи сум переплати і лише в судовому порядку вирішуватиметься питання щодо наявності підстав для їх повернення та  застосування ст.1215 ЦК України, на яку посилається позивач у даній справі.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.
Статтею 6 КАС України у тій же редакції встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
При цьому, обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язків характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас певні судження контролюючого органу про певні факти є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.
Вказане узгоджується з висновками Великої палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 18 жовтня 2022 року (справа № 808/890/17) та від 20 березня 2019 року (справа №810/5854/14).
Разом з тим, оскаржувана ОСОБА_1 вимога, не є правовим документом, який установлює відповідальність для позивача, та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 17 КАС України. 
При цьому дії службової особи щодо складання такої вимоги не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.
Зважаючи на те, що  оскаржувана позивачем вимога на момент звернення з цим позовом до суду не порушує прав, свобод або інтересів останньої, що на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС України унеможливлює розгляд такої  у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
При цьому, у пункті 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р. зазначено, що статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог, однак невірно вказав мотиви відмови в задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити.  
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити  частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року  змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
В решті рішення залишити без змін.
.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.