ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 листопада 2023 року                                                         м. Кропивницький

справа № 397/866/23
провадження № 22-ц/4809/1260/23 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2023 року у складі судді Максимовича І. В. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на своє утримання в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до виповнення сину ОСОБА_4 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2021 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Малолітня дитина проживає разом із ОСОБА_1 , яка самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини.
ОСОБА_2 працює та отримує заробітну плату, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати сина.
Оскільки угоди про добровільну сплату аліментів між сторонам не досягнуто, а стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дитину до досягнення нею повноліття та позивача до досягнення сином 3-х річного віку, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви

В липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив:
-розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 липня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1239;
-визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня пред`явлення зустрічного позову і до повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-позовні вимоги ОСОБА_1 щодо тягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином ОСОБА_4 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без розгляду.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сторони разом не проживають з кінця лютого 2022 року, а з серпня 2022 року позивач почала поводити себе незрозуміло та повертатись до місця проживання відповідача не хоче, що є неприйнятним для подальшого проживання сім`єю.
ОСОБА_2 в 2023 році щомісячно на утримання дитини переказував не менше 15 000 грн, а тому саме позивач повела себе некоректно та здійснила наклеп на відповідача, звинувативши останнього у відмові сплати аліментів на утримання спільного малолітнього сина.
Позивач погоджується на сплату аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 15 000 грн.
Проте, ОСОБА_2 не погоджується на сплату аліментів на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення малолітнім сином 3-х років, адже позивач має кошти на власне утримання, не є непрацездатною та не надала жодних доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач не має можливості утримувати ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між подружжям, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між подружжям, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повернуто заявнику. 
Копію зустрічної позовної заяви залишено в матеріалах справи.
Роз`яснено заявнику право відповідача на подання позову в загальному порядку.
Ухвала суду мотивована тим, що не є доцільним спільний розгляд позову про стягнення аліментів із зустрічним позовом про розірвання шлюбу між подружжям, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання, оскільки дані позови мають різний обсяг дослідження обставин справи, що не сприятиме оперативному вирішенню спору.
Суд першої інстанції вважав, що вимоги про розірвання шлюбу не взаємопов`язані з вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання матері дитини, а задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічний позов про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в частині вимог про визначення місця проживання дитини є спором, який відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України підлягає розгляду лише у порядку загального позовного провадження, потребує більш тривалого часу у зв`язку з необхідністю залучення третьої особи: Служби у справах дітей та отримання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що спір не є малозначним та представником позивача у даному випадку може бути виключно адвокат.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення про розгляд судом першої інстанції зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, звертаючись до суду з позовом намагається ввести суд в оману щодо того, що відповідач не платить аліменти.
Ті факти, що ОСОБА_1 в позові не просить розірвати шлюб та встановити місце проживання малолітнього сина, говорять про суто фінансову сторону самої позовної заяви.
Відповідач вважає, що якщо позивач стверджує, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні малолітнього сина, то цілком доречним є визначення місця проживання малолітнього сина разом із нею, адже якщо зазначене питання не буде вирішено наразі, то в майбутньому це може призвести до ряду негативних наслідків пов`язаних з вихованням сина, його проживання, та може призвести до проведення ОСОБА_2 маніпулятивних дій, спрямованих на отримання різного роду винагород, що буде негативно відображатись на вихованні сина. 
ОСОБА_2 зазначає, що вже більше року не проживає з позивачем та вони не знаходять спільної мови у шлюбі, а тому доречним буде розірвання шлюбу. 
Також задоволення зустрічного позову частково виключить задоволення позову ОСОБА_6 у розрізі того, що остання необґрунтовано намагається утримати аліменти з відповідача на власне утримання, без будь-яких доказів, а лише вбачаючи фінансову сторону.
На думку ОСОБА_1 у разі винесення судом процесуальних документів у встановлені законом строки, затягування справи не буде, натомість ухиляння суду від додержання норм законодавства призведе до неякісного та неповного розгляду справи, що в подальшому затягне даний розгляд справи.
Позовні вимоги ОСОБА_6 та вимоги зустрічного позову неможливо розглядати в різних судових справах та в різних юридичних площинах.
Звернення відповідача з позовними вимогами до суду в загальному порядку в подальшому приведе до юридичної колізії та до затягування розгляду обох справ, адже досліджені різними судами факти будуть ідентичними.
Справа за позовом ОСОБА_1 до та зустрічний позов ОСОБА_2 в цілому підпадають під категорію малозначних справ, що дозволяє ОСОБА_3 представляти інтереси відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті шостому частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала про повернення заяви позивачеві, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 Цивільного кодексу України.
У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної  Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2023 року в справі № 459/1490/21 (провадження № 61-12807 св 22) вказано, що:
«відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).
Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково».
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , просила:
- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на своє утримання в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до виповнення сину ОСОБА_4 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 1-2).
ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , просив:
-        розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 липня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1239;
-        визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
-        стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня пред`явлення зустрічного позову і до повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-        позовні вимоги ОСОБА_1 щодо тягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином ОСОБА_4 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без розгляду (а. с. 15-19).
Аналізуючи зміст вказаних позовних заяв, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини не виключає можливості задоволення позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері.
Вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів та вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не є взаємопов`язаними, а їх спільний розгляд не є доцільним.
Спільний розгляд зазначених позовів може ускладнити вирішення справи, адже спір про стягнення аліментів і спір про визначення місця проживання дитини відрізняються предметом доказування, при розгляді вказаних вище вимог необхідно встановлювати різні фактичні обставини.
При розгляді справи за позовом про визначення місця проживання необхідно залучати до участі у справі орган опіки та піклування та з`ясовувати обставини щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Крім цього, в межах розгляду зустрічного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини, обов`язковим є розгляд даного питання на засіданні комісії зі складанням висновку органом опіки та піклування.
Також у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України встановлюються різні строки та порядок розгляду справ про розірвання шлюбу і стягнення аліментів, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, та справ про визначення місця проживання дитини, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скари про те, що у разі винесення судом процесуальних документів у встановлені законом строки, затягування справи не буде.
За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка потребує матеріального забезпечення від своїх батьків, недоцільним є спільний розгляд позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів із зустрічним позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання, оскільки дані позови мають різний обсяг дослідження обставин справи, що не сприятиме оперативному вирішенню спору в інтересах малолітньої дитини.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви заявнику, що не позбавляє останнього права на звернення із вказаним позовом до суду в загальному порядку.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що звертаючись до суду з позовом, позивач вводить суд в оману щодо того, що відповідач не платить аліменти, а ті факти, що ОСОБА_1 в позові не просить розірвати шлюб та встановити місце проживання малолітнього сина, говорять про суто фінансову сторону самої позовної заяви, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди відповідача з позовними вимогами ОСОБА_1 , проте, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоцільності розгляду позовів в одному провадженні. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вже більше року сторони не проживають з разом, а тому доречним буде розірвання шлюбу, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, адже задоволення позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів саме по собі не виключає можливості задоволення вимог ОСОБА_1 про розіврання шлюбу. 
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що задоволення зустрічного позову частково виключить задоволення позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, з огляду на те, що вимоги ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві про стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 15 000 грн та залишення без розгляду позивача про стягнення аліментів на її утримання, по своїй суті зводяться до заперечень проти позовної заяви, що свою черегу не позбавляє права відповідача в порядку, встановленому ст. 178 ЦПК України подати відзив на апеляційну скаргу, в якому викласти зазначені заперечення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.
Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2023 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 

Судді          О. Л. Карпенко 

О. І. Чельник