П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  137/1121/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Желіховський В.М.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
07 листопада 2023 року                                                                                 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Альтеркот Станіслава Євгенійовича про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7642093, 

В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Літинського районного суду Вінницької області  в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7642093 від 01.09.2023 щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн та закрити провадження у справі.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10.10.2023 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що наданими відеозаписами підтверджується факт порушення позивачем п.2.4 (а) ПДР України, а саме, позивач на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач не керував транспортним засобом, а знаходився у себе вдома поруч із автомобілем. В цей час працівники поліції приїхали до його дому та почали безпідставно вимагати в нього документи.
Також вказано, що жодного відеозапису до постанови не додано, а тому подання такого відеозапису до суду є незаконним.
Крім того з наданого відеозапису не вбачається, що саме він був за кермом транспортного засобу та такий доказ не засвідчений належним чином.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Відповідачі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу вимог ч. 4  ст. 304 КАС України  не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 31.10.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 07.11.2023 о 10:20 год.
Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до постанови серії ЕАТ № 7642093 від 01.09.2023, винесеної інспектором роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП Альтеркот С.Є. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. 
Згідно із змістом постанови, 01.09.2023 о 00:16 керував транспортним засобом Шкода Октавія д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Садовій 24 у смт. Літин на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.4 (а) ПДР України та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).
Підпунктами а, б та ґ  пункту 2.1 ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, а також чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно п. 2.4 а ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Положенням п. 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч.1 ст.126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він не виконав вимогу працівника поліції та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.
На підтвердження правомірності своїх дій відповідачем надано до суду першої інстанції відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля та з нагрудних камер працівників поліції.
Так, першим відеозаписом (із відеореєстратора патрульного автомобіля) зафіксовано рух транспортного засобу, який двічі здійснив маневр повороту із порушенням вимог ПДР. Після того як патрульний автомобіль наздогнав вказаний транспортний засіб, на відеозаписі чітко зафіксовано номерний знак   НОМЕР_2 . В подальшому відеозаписом зафіксовано як працівники поліції підійшли до водія вказаного транспортного засобу та почали з ним спілкування. 
Відеозапис із відеореєстратора патрульного автомобіля завершується 31.08.2023 о 23:40:56.
При цьому відеозаписи із нагрудних камер поліцейських (2 камери) розпочаті 31.08.2023 перший - о 23:40:52 та другий - о 23:40:44.
Вказане дозволяє повністю прослідкувати послідовність дій працівників поліції та встановити всі обставини справи.
На вказаних відеозаписах зафіксовано встановлення особи водія, процес розгляду справи про адміністративне правопорушення, роз`яснення водієві прав та його обов`язків. 
При цьому позивач не пред`явив працівникам поліції для перевірки посвідчення водія.
Також відеозаписами зафіксовані інші обставини, які не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин в межах даної справи.
Таким чином наданими до суду першої інстанції відеозаписами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та правомірність дій працівників поліції під час виненесення оскаржуваної постанови.
Доводи скаржника про те, що він не керував транспортним засобом, а знаходився у себе вдома поруч із автомобілем, а в цей час працівники поліції приїхали до його дому та почали безпідставно вимагати в нього документи є необгрунтованими та безпідставними і повністю спростовуються наданими відповідачем відеозаписами.
Крім того, як зазначалося вище, з наданих відеозаписів прослідковується рух автомобіля, його зупинка, фіксація та встановлення особи водія, факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Стосовно тверджень позивача про те, що жодного відеозапису до постанови не додано, а тому подання такого відеозапису до суду є незаконним колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Відповідно до п.п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
Отже, показання технічних засобів, що мають функції відеозапису, є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови і, як наслідок, про її скасування.
Якщо оскаржувану постанову прийнято відповідачем у межах його компетенції та з її змісту можна чітко встановити зміст цієї постанови (зокрема, порушення законодавства, за яке особа притягається до відповідальності) така постанова може бути визнана правомірною навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
При вирішенні справи колегія суддів також враховує, що діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів національне законодавство України відносить до джерела підвищеної небезпеки.
Таким чином, відповідачами доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Враховуючи, що постанова серії ЕАТ №7642093 від 01.09.2023про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є правомірною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутні підстави для задоволення позову.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.